The Project Gutenberg eBook of Selima: Sadullinen komedia viidessä näytöksessä

This ebook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this ebook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Selima: Sadullinen komedia viidessä näytöksessä

Author: Friedrich Schiller

Translator: Pietari Hannikainen

Release date: October 5, 2014 [eBook #47048]
Most recently updated: October 24, 2024

Language: Finnish

Credits: Produced by Tapio Riikonen

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK SELIMA: SADULLINEN KOMEDIA VIIDESSÄ NÄYTÖKSESSÄ ***

SELIMA

Sadullinen komedia viidess‰ n‰ytˆksess‰

Schillerin Turandot'ista mukaillut

P. HANNIKAINEN

Helsingiss‰, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjapainossa, 1861.

JƒSENET:

Karangur, Delhin Keisari.
Selima, sen tyt‰r.
Adelina, | t‰m‰n orjia
Kirina, |
Purdovar, pakolainen ruhtinas.
Olkinor, sen is‰.
Aslak, h‰nen entinen palvelia ja Purdovar'in yst‰v‰.
Margiana, h‰nen vaimonsa.
Rantala, Keisarin neuvon-antaja.
Taimur, Samarkand'in kuninkaan yst‰v‰.
Rimpi, vartia-v‰en p‰‰llikkˆ.
Pampu, kuohittujen orjain p‰‰llikkˆ.
Keisarin tohtorit.
Seliman orjia.
Braman pappia.

ENSIMƒINEN NƒYT÷S.

Ensim‰inen kohtaus.

Purdovar ja sitte Aslak.

Purdovar. Jumalan kiitos, kun t‰‰ll‰ Delhist‰ki lˆysin hyvi‰ ihmisi‰.

Aslak. Mit‰ kaikkia! Purdovar! Vain erhetynkˆ min‰?

Purdovar. Aslak! sin‰ t‰‰ll‰, ja t‰ss‰ huoneessa.

Aslak. Ja teid‰t, ruhtinas, min‰ n‰en viel‰ elossa ja nyt Delhiss‰?

Purdovar. Vait Jumalan t‰hden, vait siit‰! mutta kuin sin‰ t‰nne jouduit?

Aslak. Kummallisella tavalla, ruhtinas! Sin‰ kaukana p‰iv‰n‰ kun vihollinen vallotti meid‰n is‰n-maan ja poltti teid‰n ihanan linnan, min‰ juoksin viel‰ tulen sekaan sinne etsim‰‰n teid‰n ‰iti‰, min‰ syˆksin huoneesta huoneesen ja huusin, mutta en lˆyt‰nyt mit‰‰n. Palaneilla vaatteilla ja s‰retyll‰ syd‰mmell‰ p‰‰sin sielt‰ ulos ja pakenin Tatariaa kohti. Monjailta pako-kumppanita sain kuulla ett‰ kuningas ja te olitte tappelussa kaatuneet. Tuskassani min‰ riensin aina etemm‰ksi, ja seisatuin viimeksi Hassanin nimell‰ t‰h‰n kaupunkiin tyˆ-mieheksi. Onneni toi minun t‰h‰n taloon, jonka lesken‰ ollut em‰nt‰ muuttui vaimokseni. Mutta miten te, ruhtinas, jota itkin kuolleena, olette t‰nne joutuneet?

Purdovar. Pian yht‰l‰isell‰ tavalla kuin sin‰. Samana p‰iv‰n‰, kuin viholliset olivat voittaneet sen viimeisen tappelun, min‰ ja is‰ni juoksimme linnaan, ja ker‰tty‰ sielt‰ mit‰ kalliinta oli, pakenimme ‰itini kanssa Altain vuorille p‰in ja sˆimme siell‰ ruohoja ja mets‰n el‰imi‰. Harteillani min‰ kannoin ‰iti‰ni ja se vanha kuningas, is‰ni, astui jalkaisin ne ‰‰rettˆm‰t matkat. Niin viimenki seisatuimme er‰‰sen kaupunkiin Tatariassa. Puettu huonoihin talonpojan vaatteihin ja paljain jaloin, minun t‰ytyi siell‰ kerj‰ten el‰tt‰‰ vanhempiani. Mutta t‰ss‰kin tilassa meit‰ viel‰ uhkasi uusi onnettomuus. Se voimallinen valloittaja antoi joka haaralla meit‰ kuulustella, ja etsij‰t jo olivat meid‰n j‰lill‰. Meid‰n t‰ytyi paeta aina etemm‰ksi.

Aslak. Olkaa jo, ruhtinas! teid‰n jokainen sana viilee halki syd‰mmeni, mutta sanokaa, ovatko kuningas ja h‰nen puoliso viel‰ elossa?

Purdovar. He ovat elossa. Totinen jalous, Aslak, n‰kyy ihmisen onnettomuudessa. Me tulimme kuningas Keikobadin p‰‰-kaupunkiin. Siell‰ sain palveluksen t‰m‰n kuninkaan hovissa. Alhaisena tyˆ-miehen‰ min‰ sain siell‰ kantaa raskaita kuormia ja kaivaa ojia h‰nen lyst‰ys-tarhassaan. Kuninkaan tyt‰r Adelina n‰ki minun siell‰, ja min‰ en tunne aaveksiko h‰n mit‰, mutta h‰n rupesi minua kohtelemaan enemm‰n kuin yst‰vyydell‰. Minun tilani rupesi paranemaan. Vaan Adelinan is‰, en tied‰ mist‰ syyst‰, ryhtyi yht‰kki‰ sotaan Delhin keisarin kanssa ja kaatui siell‰, Adelina joutui vangiksi ja oli hukutettu Ganges-jokeen. Min‰ j‰in taas kerj‰l‰iseksi.

Aslak. J‰tt‰k‰‰ jo, ruhtinas! Se on kauheaa sit‰ kaikkea kuulla; mutta nyt te olette sota-sankarin puvussa, sanokaa, miten onni teille viimenki leppyi?

Purdovar. Kabul'in ruhtinalta h‰visi kallis mets‰koira. Min‰ olin niin onnellinen ett‰ sen lˆysin. Palkinnoksi siit‰ h‰n lahjoitti minulle t‰m‰n vaatteuksen, korjasi is‰ni ja ‰itini kaupungin vaivais-huoneesen. Siell‰, Aslak, vaivais-huoneessa el‰‰ nyt sinun kuninkaasi puolisonsa kanssa, ja siell‰ki viel‰ vavisten tulla tunnetuksi ja tapetuksi.

Aslak. Voi hyv‰ Jumala!

Purdovar. Min‰, saatua t‰m‰n vaatteuksen ja v‰h‰isen rahaa, l‰ksin etsim‰‰n onneani, tulin t‰nne Delhiin ja arvelen pyrki‰ keisarin sota-v‰keen. Jos t‰‰ll‰ voisin lˆyt‰‰ paremman onnen, tahi lopettaa t‰m‰n kurjallisen el‰m‰ni, toisen tahi toisen. Mutta Aslak! mik‰ juhla nyt on kaupungissa, joka sen v‰en on pannut niin liikkeelle? Min‰ en tahtonut saada miss‰‰n majaa, ennenkun se hyv‰ nainen otti minun t‰h‰n huoneesen.

Aslak. Se oli minun vaimoni.

Purdovar. Kiit‰ onneas, joka sinulle on suonut sellaisen vaimon. Nyt hyv‰sti, Aslak! Min‰ pist‰yn katsomaan t‰m‰n kaupungin el‰m‰‰.

Aslak. Olkaa nyt ruhtinas! vain tahdotteko te n‰hd‰ niit‰ kauheita tˆit‰!

Purdovar. Kuin? mit‰ sin‰ sill‰ tarkoitat?

Aslak. Miten Selima, keisarin ainoa tyt‰r, on tuottanut kurjuuden t‰lle kansalle.

Purdovar. Se on se sama satu, jota ‰mm‰t juorusivat Kabul'issa, ja jolle olen kyll‰kseni nauranut. Vaan sano kuitenki, miten sen laita on.

Aslak. Selima keisarin ainoa tyt‰r, joka on sek‰ viisas ett‰ niin ihana, ettei kukaan maalari ole voinut h‰nt‰ oikein kuvata, vaikka niin monta kuvaa h‰nest‰ kulkee ymp‰ri Aasian, h‰n vihaa avio-s‰‰ty‰ niin, ett‰ suurimmat kuninkaat ovat h‰nt‰ turhaan kosineet.

Purdovar. Ihan sama satu, jolle jo olen usein nauranut. Mutta enemm‰n!

Aslak. Se ei ole niink‰‰n satu. Keisari on jo usein h‰nt‰ tahtonut naittaa niille nuorille kuninkaanpojille, mutta turhaan; h‰n on seissut vasten ja sill‰ tuottanut valtakunnalle monta sotaa. Keisari viimein suuttui ja sanoi: "tottelematon lapsi, p‰‰t‰ nyt viimenki naida ja lopeta ne alituiset sodat, tahi virka minulle keino, mill‰ karkoittaa pois ne aina uudet kosijat ja heid‰n vihat". N‰m‰ vakaiset sanat liikuttivat, ja kyyneleet silmiss‰ h‰n viel‰ koetteli lepytt‰‰ is‰ns‰, mutta turhaan. Viimeksi h‰n rukoili is‰ns‰ h‰nelle lupaamaan — kuulkaa mit‰ t‰m‰ peto rukoili!

Purdovar. Sen sadun min‰ jo olen sata kertaa kuullut ja sille nauranut. H‰n pyysi is‰lt‰ns‰ lain, ett‰ jokainen sai h‰nt‰ kosioida, mutta sill‰ v‰li-puheella, ett‰ h‰n jokaiselle kosijalle sai antaa kolme arvoitusta. Joka ne arvasi, se sai h‰nen, mutta ken ei arvannut, se keisarin piti paikalla mestata; sano, eikˆ se ollut niin se satu?

Aslak. Ah, jos se olisi satu! Keisari sit‰ ensin kyll‰ kauhistui, mutta liukastellen se kunnoton sai keisarin sen lupaamaan ja sanoi sitten viekastellen is‰llens‰: "eih‰n kukaan ruhtinas mene sellaiseen leikkiin, ja sen per‰st‰ min‰ saan olla rauhassa; vaan jos ken kurja uskaltaisi, silloin, is‰, te olette viaton", ja niin se laki tuli vannotuksi. Min‰ soisin, ett‰ se olisi satu ja tahtoisin sanoa ett‰ se on unta, jota n‰en.

Purdovar. Kun sin‰ sen sanot, minun t‰ytyy se uskoa; mutta eih‰n kukaan toki ole niin hurja ollut ja pannut siihen p‰‰t‰ns‰?

Aslak. Katsokaa, ruhtinas, tuo korkea torni tuossa torilla, se on tehty niiden ruhtinain p‰ist‰, mitk‰ jo ovat sen t‰hden mestatut.

Purdovar. Se on kauhistava. Ja sen kunnottoman t‰hden he ovat panneet pˆlkylle p‰‰ns‰?

Aslak. Elk‰‰ sanokaa, ruhtinas! Jokainen, ken n‰kee h‰nen muotonsa niiss‰ kuvissa, joita h‰nest‰ on maalattu, hurjenee ja syˆksee ummessa silmin surmaansa kohti, toivossa saada omaksensa sit‰ erinomaista ihanuutta.

Purdovar. Ne ovat hurjat, ihan hurjat.

Aslak. Ihan viisaimmat, ruhtinas! juuri t‰n‰ p‰iv‰n‰ katkeaa Samarkand'in ruhtinan kaula, ja koko kaupunki rient‰‰ nyt sit‰ katsomaan. Kyyneleet silmiss‰ se hyv‰ keisari t‰ytt‰‰ valansa, ja se ylpe‰ iloitsee ja kehuu sill‰. Kuulkaa! rummut t‰risev‰t, nyt se on tehty, se onneton on herennyt el‰m‰st‰. Min‰ tulen varten pois, etten sit‰ n‰kisi.

Purdovar. Hirmuiset ovat ne asiat, mit‰ puhelet. Ja Jumala on luonut ihmisen muotoon sellaisen pedon, jolla ei ole syd‰nt‰, ei ihmis-tuntoa!

Aslak. Ruhtinas, vaimoni tyt‰r on h‰nell‰ orjana. H‰n puhelee siit‰ uskomattomia. Se on hirve‰ peto se sama Selima, mutta vaan miehille. Muuten h‰n on siev‰ ja hyv‰, ylpeys on h‰nen ainoa vikansa.

Purdovar. Helvettiin sellainen olento, joka ei rakasta kuin itse‰ns‰!
H‰nen is‰n‰ min‰ polttaisin h‰net tulessa.

Aslak. Katsokaa tuossa on Taimur, tuossa on nyt Taimur, sen onnettoman ruhtinan yst‰v‰.

Toinen kohtaus.

Entiset. Taimur (tulee ja k‰ttelee Aslakkia).

Taimur. H‰n j‰tti minun. Se hirve‰ teko on tehty. Ah! miksi se ei kohdannut minua!

Aslak. Herra Jumala! ja ette te voineet sit‰ est‰‰!

Taimur. Tarvitsenko min‰ syytt‰misi‰! Enkˆ min‰ tehnyt kaikki mit‰ ihminen tehd‰ voi, mutta kuuluiko siin‰ minun sanani. Se oli h‰nen surmansa, joka h‰nt‰ sinne veti!

Aslak. Unhottakaa nyt pois se hirmuinen tapaus.

Taimur. Min‰ unhottaa! Ei milloinkaan voi minulta unohtua se kuolema, jonka nyt n‰in. Viimeiseen hetkeen min‰ seisoin h‰nen vieress‰. H‰nen viimeiset sanat viiliv‰t minua kun veitsell‰: "el‰ itke, yst‰v‰, sanoi h‰n; min‰ kuolen mielell‰ni, sill‰ minulle ei ollut sallittu sit‰, joka minulle oli rakkain t‰ss‰ maa-ilmassa. Is‰ni antakoon anteeksi, ett‰ erosin h‰nest‰ ilman j‰‰-hyv‰isitt‰; n‰yt‰ h‰nelle t‰m‰ kuva, niin h‰n ymm‰rt‰‰ kaikki". (Vet‰‰ poveltaan kuvan.) T‰t‰ kuvaa h‰n viel‰ katseli ja suuteli tulisesti ja itki. Sitte tyˆnsi sen minulle, ja silloin h‰nen kaulansa katkesi. Ah, hirmuinen n‰kˆ! (Viskaa lattialle kuvan.) Helvettiin nyt sellainen kuva! min‰ polen sen jalkoini, ja pakenen pois t‰st‰ kauhistuksen maasta sinne, miss‰ ihmisen korvat ei kuule, kun itken sit‰ yst‰v‰‰, jonka kadotin.

(Menee raivossa ulos.)

Kolmas kohtaus.

Purdovar. Aslak.

Aslak. Nyt sen kuulitte, ruhtinas.

Purdovar. Min‰ olen ihan h‰mm‰stynyt. Mutta miten paljas hengetˆn kuva on voinut sen vaikuttaa. (Tahtoo ottaa kuvan ylˆs.)

Aslak. Jumalan t‰hden, ruhtinas, te olette kuoleman!

Purdovar. Kuin, olet sin‰ hulluna? Paljas kuva! min‰ tahdon n‰hd‰ sen hirve‰n kauneuden. (Tempasee k‰teens‰ kuvan.)

Aslak. Se on mahdoton, ruhtinas, te olette hurjana, min‰ en voi sit‰ sallia, te olette hukassa!

Purdovar. Sin‰ olet hullu, Aslak, luuletko minua niin heikoksi? Yhdenk‰‰n naisen silm‰t eiv‰t ole voineet minua liikuttaa, sen v‰hemmin tuo hengetˆn kuva.

Aslak. Mutta kuitenki, hyv‰ ruhtinas! min‰ rukoilen, antakaa se nyt olla, elk‰‰ sit‰ katsoko.

Purdovar. Mit‰ hurjutta! sin‰ suututat minun. (Tyˆnt‰‰ pois Aslakin ja katsahtaa.) Jumalani!

Aslak. Voi minua onnetonta!

Purdovar. Aslak! (Tahtoo jotain sanoa, vaan unohtuu j‰lle katsomaan.)

Aslak. Jumala sen tiet‰‰, ettei se ole minun syyni!

Purdovar. Noissa suloisissa silmiss‰, tuossa hempe‰ss‰ n‰ˆss‰ ei voi olla sit‰ julmuutta, josta puhelit.

Aslak. Onneton, mit‰ te nyt sanotte! Tuhat kertaa ihanampi kuin se kuva on Selima itse. Kukaan maalari ei ole voinut kuvata h‰nen totista ihanuutta, mik‰‰n kieli ei voi kertoa h‰nen silm‰ins‰ suloutta. Oh, ruhtinas! viskatkaa pois se onneton kuva, ja elk‰‰ antako sen n‰ˆn myrkytt‰‰ teid‰n nuorta el‰m‰‰nne!

Purdovar. Turhaan sin‰ koet minua s‰ikytt‰‰. Mit‰ koko t‰m‰ el‰m‰ni maksaa, jos en saa h‰nt‰! Min‰ tahdon tuon ihanimman vaimon tahi menet‰n p‰‰ni. Mutta Aslak! luuletko sin‰, ett‰ min‰, ennenkun tuomio lankee, saan n‰hd‰ h‰nen kasvonsa? (Uusi rummun lyˆnti kuuluu.)

Aslak. Kuulkaa, katsokaa, ruhtinas, ja paetkaa! Sen ‰sken mestatun p‰‰t‰ nostetaan tuohon kauhistavaan torniin. Min‰ luulen n‰kev‰ni teid‰n oman p‰‰nne sen yl‰puolella… Paetkaa, paetkaa ruhtinas!

Purdovar. Sinun pelkosi on turha, Aslak! Jos meit‰ s‰ikytt‰isi kaikki ne p‰‰t, mitk‰ ovat katkenneet jalon aikomuksen t‰hden, luuletko sin‰, ett‰ mit‰‰n suurta ja jaloa tyˆt‰ maa-ilmassa tapahtuisi? Ihanimmat voitot, Aslak, ovat ne, mitk‰ me hengen vaarassa voitamme. Ja kun kerran h‰nt‰ rakastan, mit‰ koko el‰m‰ni maksaa, jos h‰nt‰ en saa? Ole siis huoletta, yst‰v‰ni! min‰ en unhota sinua, jos arvoitukset selit‰n. Nyt hyv‰sti!

Aslak. Ei, ei, ruhtinas, te ette saa menn‰, min‰ rukoilen, hoi, vaimo hoi, Margiana! tule sin‰ki, pid‰t‰, el‰ laske! Ah! h‰n menee! Voi minua onnetonta!

(Esi-rippu lankee.)

TOINEN NƒYT÷S.

(Keisarin linnassa.)

Ensim‰isen kohtaus.

Pampu. Rimpi.

Pampu (sauva k‰dess‰). Liikkukaa nyt sukkelaan! Asetelkaa kaikki paikoilleen! Keisari tulee istumaan tuossa ja t‰ll‰ puolella h‰nen ihanuutensa, se minun ruhtinattareni.

Rimpi. Kuin Pampu! mit‰ te meinaatte? mit‰ se sellainen kiire taas?

Pampu. Ja tuohon pankaa istuimet niille viisaille tohtoreille! Ne eiv‰t t‰‰ll‰ mit‰‰n toimita, mutta heid‰n pitk‰t parrat pit‰‰ olla, miss‰ viisautta tarvitaan.

Rimpi. No sanokaa, mist‰ se puuha taas tuli?

Pampu. Mit‰ ja mist‰! Sit‰ ja siit‰, kun keisari ja h‰nen suurin armonsa, minun ruhtinattarein sek‰ ne viisaat tohtorit tulevat diivaniin. Yhden ruhtinan kaulaa syyhytt‰‰ taas tulla p‰‰t‰ns‰ lyhemm‰ksi.

Rimpi. Mit‰? siit‰ on tuskin kolme tuntia kun viimeinen sai osansa.

Pampu. Jumalan kiitos, meid‰n asiat kulkevat hyv‰sti!

Rimpi. Ja siit‰ te voitte kehua, sill‰ hirve‰ll‰ tyˆll‰!

Pampu. Miks ei, miksi min‰ sill‰ en kehuisi? Sill‰, n‰‰t sin‰, Rimpi, joka uuden kosijan aikana linnassa paistetaan h‰‰-kokkarat valmiiksi, se on kerran sellainen tapa, ja t‰hteet niist‰ annetaan meille. Kuin monta p‰‰t‰, niin monta juhlaa meill‰!

Rimpi. Se on kauhistava! Sellaiset ajatukset ovat yht‰ mustat kuin sinun naamasi. Jos sin‰ olisit oikea ihminen, sin‰ et voisi niin haastaa. Eikˆ sinua yht‰‰n s‰‰lit‰ ne ihmis-parat?

Pampu. S‰‰lit‰kkˆ? ken hiis heit‰ t‰nne k‰skee? Ja luuletko sin‰, ett‰ me otamme kelt‰‰n p‰‰t‰, kell‰ sit‰ t‰nne tullessa on ollut? Ei suinkaan, he ovat jo ennen aikojaan sen h‰vitt‰neet.

Rimpi. Viisas laitos, oikein viisas! hakata p‰‰t poikki niilt‰ sievilt‰ ruhtinoilta, jotka ovat tehneet sen kunnian ja tulleet kosiin, siksi etteiv‰t ole arvanneet kolmea arvoitusta!

Pampu. Se ei ole niink‰‰n hullusti kuin luulisit, yst‰v‰ni! se se onkin oikein sukkela keino, jos tahdot tiet‰‰. Jokainen osaa kosioida, ja se on hyvin lysti ajaa kosissa ja pit‰‰ hyvi‰ p‰ivi‰ morsiamen kotona. Vaan se ei ole niink‰‰n lysti olla rahtˆˆrin‰ kaikille lˆyhkille, jotka ojentavat k‰tens‰ tavoittamaan ihaninta naista. Toinen olisi heille pannut jotki ehdot, mietint‰-ajat ja muut toimitukset. Meid‰n ruhtinatar pani kolme arvoitusta. Ne voipi jokainen, kell‰ on ‰ly‰, selitt‰‰ l‰mpim‰ss‰ tuvassa istuen, mutta lˆyhkilt‰ ne katkasevat p‰‰n pois, eikˆ se ole sukkela keino, vain miten, Rimpi?

Rimpi. Min‰ arvelen, ett‰ moni voisi olla hyv‰ sulhanen ja oivallinen mies, mutta olla tottumaton sellaisiin kapineihin, kun teid‰n arvoitukset.

Pampu. Se se onkin, yst‰v‰ni, jota ruhtinatar meinaa. Sill‰, n‰‰t sin‰, h‰n arvelee, ett‰ se on parempi kun naiset antavat miehillens‰ sellaiset arvoitukset ennen h‰it‰ kuin per‰st‰ h‰iden. Eikˆ se ole viisaasti tehty, yst‰v‰ni! Sill‰, n‰‰t sin‰, nyt he p‰‰sev‰t yhdell‰ sivauksella koko asiasta. Mutta ne mies-raukat, jotka sellaiseen pulaan tarttuvat per‰st‰ h‰iden, ne ovat todellaki hukassa.

Rimpi, Teid‰n keralla puhella on ihan turha. Minun n‰hd‰ni, arvoitukset voisivat olla arvoituksina, mit‰ varten h‰nen tarvitsee juuri mestata ne onnettomat, jotka niit‰ eiv‰t arvaa?

Pampu. Mit‰ varten, mit‰ varten? Sit‰ sin‰ et ymm‰rr‰! Se on sen syv‰n viisauden t‰hden! Kyll‰ jokainen hˆlmˆ voisi tulla kosiin keisarin tyt‰rt‰, ja kun se ei menesty, palata yht‰ kunniallisena kotiinsa. Kyll‰ se sinulle k‰visi; mutta, n‰‰t sin‰, maa-ilma ei ajattele niin. Joka niin suuria aikoo ja siin‰ ei menesty, joka tohtii kosioida keisarin tyt‰rt‰ ja v‰h‰ll‰ vaivalla voittaa suuren valta-kunnan, mutta siit‰ saapi pitk‰n nen‰n, yst‰v‰ni, tied‰t sin‰, ett‰ sellaiset ovat lˆyhki‰, ja ett‰ heille on parempi ett‰ j‰rki‰‰n lyˆd‰‰n kaula poikki, kun olla ik‰ns‰ lˆyhk‰n‰.

Rimpi. Mutta mit‰ sin‰ luulet t‰st‰ viisaudesta seuraavan muuta, kun ett‰ se ihana ruhtinattaresi j‰‰pi arvoituksineen istumaan?

Pampu. Se kauhea onnettomuus sitte! ilman miehett‰, kas se on suuri vahinko, se!

Rimpi. Vaan keisari tulee.

Pampu. Suoria kyˆkkiin! min‰ noudan t‰nne sen ihanan.

Toinen kohtaus.

Karangur. Rantala.

Karangur. Uskollinen yst‰v‰! sanokaa milloin t‰m‰ kiusaus minulta loppuu! Yhdelt‰ on tuskin p‰‰ poikki, kun toinen on jo siassa. Hirmuinen tyt‰r, joka mulle teit sellasen ristin! voinko min‰ nyt peruuttaa valani, vain karkoittaa ne alituiset kosiat, tahi pakoittaa tytt‰reni?

Rantala. Ken teid‰n majesteetille t‰ss‰ voisi mit‰ neuvoa? minun koti-maassani, siell‰ ylh‰‰ll‰ pohjoisessa, kukaan ei tunne sellaisia valoja ja lakia. Eik‰ meid‰n naisilla ole niin kiviset syd‰mmet, etteiv‰t ne miehiin suostuisi. Sill‰ ensiksi ne rakastavat hyvin miehi‰ ja toiseksi ne taipuvat niihin ilman arvoituksitta. Mutta hiis t‰ll‰isi‰ lakia ymm‰rt‰‰, ja todella sanoen, niille nauraisi meid‰n variksetki.

Karangur. Oletteko te n‰hneet sen uuden lˆyhk‰n?

Rantala. Teid‰n majesteetin luvalla, se asuu t‰m‰n linnan kylkeisiss‰, miss‰ ne muutki ulko-maan ruhtinat. Vaan se on erinomainen mies. Minua s‰‰litt‰‰, minun syd‰mmeni halkeaa, kun ajattelen ett‰ niin nuoren, niin kauniin ruhtinan pit‰‰ niin pikaisesti kuolla meid‰n teurastus-pˆlkyll‰. Min‰ en ole el‰m‰ss‰ni n‰hnyt niin siev‰‰, niin hyv‰‰ miest‰.

Karangur. Onneton laki, joka minun piti vannoa, onkos uhrattu, niin ett‰ Jumalan armo antaisi h‰nelle voiman arvata?

Rantala. Siin‰ ei ole mit‰‰n s‰‰stetty. Kolme sataa h‰rk‰‰ on uhrattu Bramalle, ja kolme sataa hevoista ja kolme sataa sikaa on annettu muille pyhille.

Karangur. Niin antakaa h‰nen tulla. Koetelkaa h‰nt‰ peloittaa siit‰ hurjasta aikomuksesta. Sanokaa kaikki syyt mit‰ ymm‰rr‰tte.

Rantala. Jos puheen voima mit‰‰n auttaa, niin siit‰ ei ole puutosta.
Vaan jos h‰n sittenki antaa leikata kaulansa niinkuin kirjava kukko!
Ah, minua peloittaa ne sen k‰‰rmeen arvoitukset.

Kolmas kohtaus.

Entiset. Purdovar.

Karangur. Nouse seisallesi, tule l‰hemm‰ksi, ajattelematon nuorukainen!
H‰nen jalo muotonsa, h‰nen rohkea n‰kˆns‰ ne viilev‰t minun syd‰nt‰ni.
Puhu onneton, ken sin‰ olet ja miss‰ maassa sin‰ olet syntynyt?

Purdovar. Suuri hallitsija, sallikaa minun teilt‰ viel‰ se peitt‰‰.

Karangur. Kuin! Sin‰ rohkeat tuntematonna tulla kosimaan meid‰n keisarillista tyt‰rt‰!

Purdovar. Min‰ olen kuninkaallista sukua ja ruhtinas, jos minun t‰ytyy t‰‰ll‰ kuolla, niin te sit‰ ennen saatte kuulla nimeni ja sukuni. Siihen asti sallikaa minun olla tuntematon.

Karangur. Mill‰ rohkeudella h‰n puhelee. Ah! kuin min‰ h‰nt‰ nyt surkuttelen. Vaan jos sin‰ selit‰t arvoitukset ja olet jotai alhaista sukua.

Purdovar. Suuri keisari! Laki, joka minun tuomitsee, on tehty vaan ruhtinaita vasten. Jos siis voitan ja en ole kuninkaallista sukua, silloin langetkoon p‰‰ni ja kostakoon se minun petokseni, ja ruumiini j‰‰kˆˆn ruuaksi taivaan linnuille. Nyt olkaa siis siit‰ huoletta. T‰ss‰ kaupungissa on yksi joka minun tuntee.

Karangur. Jalo nuorukainen! Min‰ uskon sinun puhees totisuuden, mutta sin‰ voit myˆs uskoa minun keisarillisen varoitukseni. Pakene pois, pakene sit‰ vaaraa, johon ajattelematta tahdot syˆst‰. Pyyd‰ minulta puolta valta-kuntaani, niin min‰ sen annan ja pelastan sinun varmasta kuolemasta. Niiden kaatuneiden veri jo painaa minua hirve‰sti, niin jos sinulla on syd‰nt‰, joka tuntee toisen onnettomuutta, pelasta minut t‰st‰ uudesta murheesta ja pakene.

Purdovar. Olkaa minusta huoletta, suuri keisari! min‰ surkuttelen teit‰, vaan en voi suostua pyyntˆˆnne! Osottakaa paremmille suurta hyvyytt‰nne. Jos minulle on sallittu osa teid‰n valta-kunnasta, niin min‰ en voi sit‰ ottaa kuin teid‰n ihanan tytt‰renne k‰dest‰, tahi kuolla.

Rantala. Ruhtinas, sallikaa minunki teille tehd‰ v‰h‰inen kysymys. Oletteko te n‰hneet ne ruhtinain p‰‰t t‰m‰n kaupungin torilla? Uskokaa, ett‰ niist‰ oli monta viisasta p‰‰t‰. Me itse t‰m‰n suuren keisarin neuvon-antajat, vanhat l‰pi tottuneet kirja-miehet, me olemme turhaan halaisseet p‰‰t‰mme sen arvoituksilla. Uskokaa, ne eiv‰t ole tavallisia lapsen leikki‰ niin kuin: is‰ viel‰ syntym‰tt‰, poika jo sotia k‰y. Ei ruhtinas, ne ovat ihan toista, meid‰n viisaimmat tohtorit eiv‰t saa niist‰ selv‰‰. Sent‰hden te, maito-suu ruhtinas, menk‰‰ ajoissa kotiinne, minua s‰‰litt‰‰ teid‰n nuoruus, sill‰ t‰ss‰ leikiss‰ teid‰n p‰‰ on niin irti kuin nauris naatistansa.

Purdovar. Teid‰n puheet ovat turhat, hyv‰ vanhus; min‰ tahdon Seliman, tahi kuolla.

Rantala. Se! Seliman! Hiidelle sellainen hurjuus. Luuletteko, ett‰ t‰ss‰ on kysymys kaalin p‰ist‰ ja sipulista ja lantuista? Teid‰n omasta p‰‰st‰, herra, ja tunnetteko te, mik‰ leikki se on, kun p‰‰ leikataan pois? Jos koko maa-ilmassa ei olisi muuta naista kun h‰n, se olisi silloinki hullusti panna ainoan p‰‰ns‰ sen altiiksi. Min‰ en puhu kun s‰‰list‰, herra, se ei voi olla mahdollista, ett‰ te olette niin hurja.

Purdovar. Te puhutte honkaan sen syv‰n viisautenne. Min‰ tahdon Seliman tahi kuoleman.

Karangur. Ottakaa se sitte, syˆsk‰‰ turmelukseen, tehk‰‰ minulle se uusi murhe. (Vartialle) Kutsukaa tytt‰reni, saakoon h‰n t‰n‰‰n viel‰ toisen uhrinsa.

Purdovar. Min‰ saan sitte h‰nen n‰hd‰! Jumalani, vahvista minua t‰n‰ hetken‰, ettei se n‰kˆ voisi sovaista ajatustani. Minua vapisuttaa. Viisaat tuomarit, elk‰‰ syytt‰kˆ minua hurjaksi, min‰ en voi seista vasten, se voima joka minua vet‰‰, on v‰kev‰mpi tahtoani.

Nelj‰s kohtaus.

Pampu tulee edell‰ orjain kanssa, sen per‰st‰ Kirina, Adelina ja viimein Selima, joka tervehditty‰ ruhtinata, istuikse ja h‰nen kahden puolen Adelina ja Kirina.

Selima. Ken taas, niin monen varoituksen per‰st‰, on rohennut tulla tutkimaan minun arvoituksiani, ja joka tahtoo p‰‰ll‰ns‰ lis‰t‰ niit‰ monia uhria?

Karangur. Tuo se on, tytt‰reni! H‰n ansaitsisi, ett‰ viimenki ottaisit h‰nen puolisoksesi ja s‰‰st‰isit minulta sen uuden murheen, joka repii syd‰mmeni.

Selima. Ah, Kirina! kuin minun tuntuu nyt niin oudosti.

Kirina. Mik‰ teill‰ on ruhtinatar?

Selima. Kukaan ei ole minua liikuttanut niin kuin tuo.

Kirina. Noh, kolme helppoa arvoitusta, ja se ylpeys, ja se ylpeys, se j‰tt‰k‰‰ toistaiseksi.

Selima. Mit‰ sin‰ sanot? Sin‰ rohkenet, ja minun kunniani.

Adelina. Erhetynkˆ min‰, vaan se on merkillist‰ kuin yhden-n‰kˆinen! Jumalani, se on sama nuorukainen, joka is‰ni Keikobadin hovissa oli tyˆ-miehen‰. H‰n on ruhtinas, sit‰ min‰ jo arvelinki, ja se sitte oli tosi.

Selima. Ruhtinas! teill‰ on viel‰ aika palata. J‰tt‰k‰‰ se vaarallinen aikomus. Ihmiset sanovat minua julmaksi. Jumala sen tiet‰‰, ett‰ he valehtelevat. Min‰ en ole julma. Min‰ tahdon olla vapaa. Sen edun on saanut alhaisinki jo ‰itins‰ kohdussa. Pit‰‰kˆ minun sit‰ kattoa juuri siksi, ett‰ olen keisarin tyt‰r! Min‰ n‰en kuin vaimo on koko Aasiassa tehty miehen orjaksi. Min‰ tahdon kostaa teille sen v‰‰ryyden. Minulla ei ole muuta asetta kuin hyv‰ ymm‰rrys, jotta voin vapauttani puolustaa. Min‰ en tahdo miehest‰ tiet‰‰ mit‰‰n, ja vihaan sit‰ ja sen itse-valtaa. Min‰ en suaitse, ett‰ h‰n luulee voivansa kaapata kaikki, mit‰ mielens‰ halaa. Jos luonto minulle on antanut paremmat lahjat kuin muille, pit‰‰kˆ minun olla siksi jokaisen otettavana, silloin kuin halvemmat saavat olla rauhassa? Pit‰‰kˆ kauneuden yksin olla joka ajajan omaisuus? Eikˆ se saa olla vapaa kuin aurinko, joka ei ole kenenk‰‰n omaisuus, ja antaa valonsa ja l‰mpim‰ns‰ kaikille.

Purdovar. Min‰ kunnioitan teid‰n jaloa mielt‰. Mutta voitteko te syytt‰‰ sit‰ nuorukaista, joka uskaltaa henkens‰ sellaisen omaisuuden voittamiseen. Kuin moni kauppias v‰h‰st‰ raha-voitosta uskaltaa henkens‰ myrskyisen meren valtaan? Kuin moni sota-sankari syˆksee tulen ja keih‰sten sekaan halvan kunnian t‰hden! Vain onko ihanuus ja mielen jalous halvin kaikista? Onko se teid‰n silmiss‰ vika, ett‰ nuorukainen halajaa sit‰, jota se pit‰‰ korkiampana kaikkia ja siit‰ uskaltaa henkens‰!

Kirina. Kuuletteko ruhtinatar! Jumalan t‰hden, kolme helppoa arvoitusta! h‰n sen ansaitsee.

Adelina. Miten jalo ja mik‰ voima h‰nen puheessa! Voi, jos min‰ silloin tiesin h‰nen ruhtinaksi! kuin kauheasti min‰ h‰nt‰ nyt rakastan, kun h‰net tunnen vertaiseksein! mutta rohkeutta, ehk‰ viel‰kin h‰nen voittaisin! Mutta ruhtinatar, te h‰mm‰stytte, te olette vait, muistakaa nyt kunnianne, ja elk‰‰ antako tuollaisen itse‰nne voittaa!

Selima. H‰n oli ensim‰inen mies, jota tuli minun s‰‰lini. Ei, ei, se ei voi niin menn‰, minun pit‰‰ voittaa itseni. Uskaljas! varustaikaa nyt vastaamaan!

Karangur. Ruhtinas! Te sitte pysytte p‰‰tˆksess‰nne?

Purdovar. Selima tahi kuolema, min‰ en voi lis‰t‰ muuta.

Rantala. Se on hirve‰‰, ah! se on hirve‰‰!

Karangur. Niin lukekaa h‰nelle laki. Kuulkaa se ruhtinas!

Rantala (ottaa laki-kirjan, kumartaa otsansa maahan ja sitte lukee). Jokaisella on lupa kosioida Selimaa, vaan joka sit‰ tehd‰ tahtoo, h‰nelle ruhtinatar antaa kolme arvoitusta. Ken niit‰ ei arvaa, se mestattakoon Delhin torilla kaikkein n‰hd‰; mutta ken arvaa, se voittaa morsiamen. Niin on laki ja sen me vannomme auringon alla. (Suutelee kirjaa, painaa sen rintaansa vasten ja antaa keisarille.)

Karangur. Ah! se verinen laki, murheeni ja tuskani! Min‰ vannon sen korkiamman nimess‰, se pit‰‰ t‰ytett‰m‰n. (Antaa j‰lle ministerille) Selima, sin‰ saat alkaa.

Selima (nousten seisalleen ja sitten juhlallisesti).

    Yks' eine lˆytyy maassa,
    Se yhteinen on kaikille.
    Et viivy sit‰ korjaamassa,
    Se piisaa myˆskin raavaille;
    Ei oo niin kˆyh‰‰ kerj‰l‰ist‰,
    Ei ruhtinaa niin ‰veri‰st‰,
    Kuin t‰tt‰ einett‰ vois hetken olla,
    Mut kaikki kalat siit‰ t‰ytyy kuolla.
    Mik‰ eine sellainen voip' olla?

Purdovar (v‰h‰n mietitty‰). Teid‰n palvelijanne, ruhtinatar, on hyvin onnellinen, jos h‰nt‰ ei odota pime‰mm‰t arvoitukset, kuin t‰m‰. Se kaikille yhteinen eine, jota paitsi kukaan ei voi el‰‰, se, jota ainoasti kalat eiv‰t voi kuin vedess‰ sekoitettuna nauttia, se on … ilma, se sama ilma, jota te, ruhtinatar, sek‰ kaikki teid‰n orjat yht‰ vapaasti saavat nauttia.

Rantala. Kuulitteko te sen, se on ihan hivuksen p‰‰lle ilma.

Tohtorit. Ilma, ilma, ilma, se on ilma!

Karangur. Jumalan armo tulkoon sinulle, poikani! Kirina, jumalani, auta h‰nt‰ viel‰!

Adelina. El‰ nyt auta h‰nt‰ en‰‰, hyv‰ Jumalani! el‰ anna tuon julman h‰nt‰ saada, ja sen kadottaa, joka h‰nt‰ rakastaa!

Selima. H‰n minun voittaisi ja min‰ tulisin h‰pe‰lle, ei, se ei saa tapahtua! (ruhtinalle) Ruhtinas, elk‰‰ huutako hoi ennen kun olette yli ojan! kuulkaa ja arvatkaa!

    Yks' kuva lˆytyy ihana,
    Sit' ei oo maalari tehnyt,
    Sill' ompi oma valonsa,
    Se muuttuu joka hetkyt;
    Se on yksi kuva pienoinen,
    Sen suuruus on kuin helmi.
    Vaan suurimmanki suuruuden,
    Sun sielus' sill‰ tunsi.
    Ja helmist‰ se kallein on,
    Ja kalliimp' kuin timantti,
    Ja valo siis on verraton,
    Ja loistavamp' briljanttii.
    Se niin kuin tuli l‰mmitt‰‰
    Vaan ket‰‰n ei se polta,
    Se mahtuu keh‰‰n pienimp‰‰n,
    Vaan koskee avaralta.
    Sen sis‰‰n mahtuu koko maa-ilman kauneus
    Vaan kauniimp' kaikkii on sen oma loistoisuus.

(Istuiksen.)

Purdovar. Elk‰‰ suuttuko, ruhtinatar, jos min‰ uskallan senki arvata. Se ihana kuva, joka mahtuu pienimm‰‰n tilaan, mutta n‰ytt‰‰ minulle ‰‰rettˆmyydet, se helmi, jonka sis‰llinen loisto on ihanampi kuin kaikki maa-ilman ihanuudet, se on silm‰, jossa kuvaiksen koko maa-ilman ihanuus, se on sinun oma silm‰s silloin kuin se rakkaudella katsahtaa minuun p‰in.

Rantala. Kohti, kohti, ihan keskellen reik‰‰, tohtorit. Silm‰, silm‰, silm‰, ihan silm‰!

Karangur. Mik‰ toivomaton onni!

Kirina. Voi, jos t‰m‰ olisi jo ollut viimeinen!

Adelina. Voi minua poloista! Min‰ olen hukassa, min‰ j‰‰n ilman miehett‰… Mutta ruhtinatar, teid‰n kunnia on vaarassa, miss‰ teid‰n on kaikki entiset voitot? Jumalan t‰hden, miettik‰‰ syvemmin.

Selima (vihastuneena). Maa-ilman pit‰‰ ennen h‰vit‰, ruhtinas, min‰ vihaan sinua sit‰ enemm‰n kuta l‰hemp‰n‰ sin‰ toivot olevasi; pakene nyt, j‰t‰ t‰m‰ huone, ja pelasta henkes, se viimeinen arvoitus tuottaa sinulle kuoleman.

Purdovar. En kuolemaa min‰ pelk‰‰, ruhtinatar, teid‰n viha on ainoa, joka minua h‰mm‰stytt‰‰.

Karangur. Rakas poikani, per‰ydy, el‰ kiusaa Jumalaa, sin‰ olet pelastanut kunnias ja henkes, nyt voit viel‰ erota. Ja tytt‰reni, hylk‰‰ se kolmas arvoitus, anna h‰nelle k‰tesi ja min‰ seuraan teit‰ temppeliin.

Selima. Min‰ h‰nelle k‰teni? Min‰ j‰tt‰isin kolmannen. Ei, ei koskaan!

Purdovar. Ja min‰ sanon p‰‰h‰n asti, … minun kaulani katketkoon, se on Jumalan k‰dess‰; siis Selima tahi kuolema.

Selima. Kuolema, kuolema, sin‰ saat sen kuulla. (Nousee seisalleen.)

    Se kapine nyt arvatkaa,
    Kuin itsess‰‰n on halpa;
    Se puusta on ja raudasta,
    Ja haavoittaa kuin kalpa.
    Ei verta tok' se vuodata,
    Ei kelt‰‰n ryˆst‰, ota,
    Mutt' tuopi aina rikkautta.
    Ne tuop' se ilman sotaa;
    Se perustan't on monta valta-kuntaa
    Ja synnytt‰nyt monta kaupunkii;
    Ei maa-ilmass oo yht‰ kansa-kuntaa,
    Ken ilman vaaratta voi sit‰ halveksii;
    Ja onnellinen on se kansa,
    Ken sit‰ pit‰‰ turvanansa.

(Rep‰see peitteen silmilt‰ns‰ ja n‰ytt‰‰ koko ihanuutensa.)

Katsokaa nyt ja elk‰‰ h‰mm‰stykˆ, tahi kuolkaa niin kuin olette tahtoneet!

Purdovar (h‰mm‰styen). Ah, mik‰ ihanuus! silm‰ni huikenevat! ajatukseni seisattuu.

Karangur. Voi jumalani, h‰n h‰mm‰styy!

Kirina. Min‰ vapisen.

Adelina. Min‰ saan sinut viel‰, min‰ pelastan ja sitte…

Rantala. Jumalan t‰hden, selvitk‰‰, rohkaiskaa! voi, voi, h‰n pyˆrtyy, viinaa, ‰tikk‰‰, tuokaa ‰tikk‰‰, min‰ juoksisin kyˆkkiin, vaan t‰m‰ korkea virkani, ah min‰ en voi.

Selima. Onneton! sit‰ sin‰ halasit; nyt sen sait.

Purdovar (selviten ja nauraen Selimaan p‰in). Se ihanuus, ruhtinatar, jota ensi kerran n‰in, lˆi minut h‰mm‰styksell‰, vaan min‰ en sent‰hden ole voitettu. Se rautainen ase joka ahkeruudella on voittanut maan piirin, joka er‰-maat on tehnyt ihmisten asunnoiksi, joka tuottaa onnea ja rikkautta ilman sodatta ja sit‰ toiselta ryˆst‰m‰tt‰, t‰m‰ siunattu kapine on aura.

Rantala. Hoh, min‰ en jaksa en‰‰ seista paljaasta ilosta, min‰ pyˆrryn, tulkaa, antakaa minun syleill‰ itse‰nne. Keisari, teid‰n murhe on loppunut, hahaha! naurakaa, naurakaa nyt jokainen!

Tohtorit. Aura, aura, aura, se on aura!

Kirina. Mutta ruhtinatar, katsokaa toki ylˆs! H‰n voitti, se kaunis ruhtinas teid‰t jo voitti.

Adelina. Min‰ olen hukassa, min‰ j‰‰n nyt miehett‰. Vaan ei sittenk‰‰n, min‰ toivon sittenki … ja ken tiesi, miten se viel‰ horjahtaa…

Karangur. Nyt, tytt‰reni, sin‰ et voi minua pitemp‰‰n kiusata.
Ruhtinas, l‰hestyk‰‰, antakaa minun tervehti‰ teit‰ v‰vykseni.

Selima (raivossa syˆsten heid‰n v‰liin). Seiskaa! Min‰ en tahdo! minulla on viel‰ toiset kolme, minulla on sata arvoitusta, h‰nen pit‰‰ ne kaikki arvata.

Karangur. Julma tyt‰r, sin‰ raivoot. Laki on t‰ytetty, juokse h‰nen syliins‰, sen on diivan jo p‰‰tt‰nyt.

Tohtorit. Siin‰ on kyll‰, laki on t‰ytetty, h‰‰-pˆyd‰t katettu.

Karangur. Papit odottavat temppeliss‰, vihkimys pit‰‰ paikalla olla t‰ytetty.

Selima (viskautuu is‰ns‰ eteen). Aikaa, is‰, min‰ tahdon aikaa, min‰ tahdon miettimisen aikaa.

Karangur. Ei minuuttia, kiitt‰m‰tˆn lapsi, min‰ jo olen kyllin k‰rsinyt, kymmenen p‰‰t‰ on jo katkennut sinun juonissasi, ja nyt min‰ vannon, ett‰ kaikki p‰‰t saavat sinusta olla rauhassa.

Selima. Yksi p‰iv‰ viel‰, se luvatkaa minulle, is‰.

Karangur. Ei minuuttia; suoria temppeliin ja vihille.

Selima. Tulkoon sitte temppeli minulle haudaksi, min‰ en voi h‰nt‰ ottaa. Tuhannen kertaa min‰ ennen kuolen kun tulen h‰nelle vaimoksi.

Purdovar. Hirmuinen, leppym‰tˆn! Olkoon sitte. Sin‰ tahdot minun vertani, sin‰ sen saat, min‰ sen sinulle annan. Mutta sit‰ ennen sallikaa minun teille antaa yksi ainoa arvoitus. Min‰ olen teille tuntematon. Arvatkaa nyt, ruhtinatar, ken min‰ olen ja ken minun on is‰ni? Jos te huomiseen aamuun sit‰ etten arvaa, silloin te olette minun vaimoni, vaan jos arvaatte, sillon kaulani katketkoon, ja te iloitkaa sitte voitollanne.

Selima. Siihen min‰ suostun, sill‰ v‰li-puheella min‰ olen huomenna teid‰n vaimonne.

Kirina. Voi, kun minua taas peloittaa!

Adelina. Ja viel‰ kerran min‰ saan toivoa.

Karangur. Vaan min‰ en suostu. Laki pit‰‰ t‰ytett‰m‰n, suoritkaa vihille.

Purdovar. Jos rukoukset teiss‰ mit‰ voivat, niin kuulkaa minua, antakaa h‰nen arvata, jos voipi.

Selima. H‰n pilkkaa, kavahtakaa, ruhtinas!

Karangur. Hurja, te ette ymm‰rr‰, mit‰ pyyd‰tte. Te ette tunne sen kavaluutta, h‰n saa kivi-sein‰tki puhumaan, h‰n onkii teid‰n salaisimmat ajatukset. Mutta kun sit‰ tahdotte, olkoon viel‰, mutta mit‰‰n verta sen t‰hden ei saa vuotaa; jos h‰n arvaa, silloin h‰n olkoon teist‰ irti, vaan jos ei, liitto olkoon silloin p‰‰tetty. Nyt tulkaa minun kanssani.

KOLMAS NƒYT÷S.

Ensim‰inen kohtaus.

Adelina.

Adelina (yksin). Nyt tahi ei koskaan. Viisi vuotta olen ollut h‰nell‰ orjana, sill‰ julmalla, joka murhasi is‰ni ja veljeni, ja jota nyt ik‰ni vihaan. Minun suonissani juoksee yht‰ kuninkaallinen veri kuin h‰nen, ja minun t‰ytyy h‰nt‰ palvella. Ei ensink‰‰n, siit‰ pit‰‰ tulla loppu, ja se t‰n‰ p‰iv‰n‰; minun pelastaa h‰nest‰ rakkaus. Se salaisuus, ne nimet min‰ ongitan, tahi s‰ikyt‰n h‰nen karkaamaan t‰st‰ linnasta ja menen itse keralla. H‰nen t‰ytyy minut ottaa, jos ei muuten, niin v‰kisin. Sin‰ rakastat h‰nt‰, ylpe‰ ruhtinatar, rakasta vaan ja peit‰ se ylpeydell‰, mutta min‰ h‰nen otan, min‰ pet‰n sinut, sin‰ uskot minua, sin‰ luulet minun niin kauhean nˆyr‰ksi… Vaan tuossa se jo onkin… Viha ja rakkaus ovat maalatut h‰nen kasvoillansa.

Toinen kohtaus.

Selima. Adelina. Kirina.

Selima (tulee puhellen Kirinan kanssa). Auta nyt minua, neuvo minua Kirina, min‰ en voi ajatella sit‰ h‰pe‰‰, jos minun t‰ytyy h‰nelle antautua.

Kirina. Ja niin kaunis ja niin nuori ja siev‰ ruhtinas; kuin te voitte h‰nt‰ vihata? inhota?

Selima. Vihata, inhota? se on tosi, min‰ en voi kuin vihata. Huomis-aamuna minun pit‰‰ diivanissa ilmoittaa h‰nen ja h‰nen is‰ns‰ nimen. Koko kaupungissa ei ole ket‰‰n, joka h‰nen tuntee. Min‰ en ajatellut mit‰ tein, min‰ lupasin mahdottomia ja jouduin ansaan. Sano nyt, mit‰ minun pit‰‰ tehd‰.

Kirina. Kaupungissa, ruhtinatar, on viisaita naisia, jotka voisivat katsoa kahvin porosta ja kortista, te etten usko, miten paljon ne tiet‰v‰t.

Selima. Sin‰ki pilkkaat minua, Kirina, ah, mihin nyt olen joutunut.

Kirina. Vaan miksi sellaiset konstit? ruhtinatar. Eikˆ teit‰ liikuta se nˆyryys, jolla h‰n pyysi keisarilta … tuokin hengen vaarasta p‰‰ssyt, h‰n tarjosi koko el‰m‰ns‰ j‰lle teid‰n k‰siin.

Selima. Ole siit‰ vait, ole nyt vait, hyv‰ Kirina.

Kirina. Te k‰‰nnytte minusta pois, te olette liikutettu, teid‰n silmiss‰ on kyyneleet, miksi h‰vet‰ niin viatonta tuntoa … ruhtinatar, te h‰nt‰ rakastatte, j‰tt‰k‰‰ kaikki, juoskaa h‰nelle kaulaan.

Selima. Ei yht‰ sanaa siit‰, Kirina, h‰n on mies ja minun t‰ytyy h‰nt‰ vihata. Min‰ jo tunnen, millaiset he ovat. Heiss‰ ei ole kuin petos ja ylpeys; nˆyrimm‰t palvelijat meit‰ pyyt‰iss‰, he ovat julmat is‰nn‰t silloin kuin ovat tahtonsa voittaneet. Ei, Kirina, en koskaan min‰ tahdo olla h‰nen, ennen el‰v‰n‰ hautaan kun mink‰‰n miehen syliin.

Kirina. Sallikaa minun viel‰ sanoa, ruhtinatar, te h‰nt‰ rakastatte, ja ylpeys on turha leikki siin‰, miss‰ rakkaus puhuu. Mit‰ koko maa-ilman pilkka on rakkauden rinnalla. Juoskaa sen rakastetun syliin ja unhottakaa kaikki.

Adelina (on kuunnellen tullut esiin). Kirina, mit‰ Jumalan armoa, sin‰ tohdit puhella rakkaudesta? paljaan tyˆ-miehen tyt‰r, sin‰ voisit neuvoa meid‰n ruhtinatarta! ai, ai Kirina, se on hyvin pahasti, sin‰ antaisit meid‰n suuren keisarin tytt‰ren sellaiselle; ken h‰nt‰ tuntee mik‰ maan kulkia h‰n on? Ja diivanissa niin tulla h‰v‰istyksi, voitetuksi! Ja rakkaus mit‰ kaikkia se on? Pit‰‰kˆ kuninkaan tytt‰ren ajatella sellaista? se on talon-pojan tyttˆin, se on sellaisten orjain asia kuin sin‰, Kirina.

Selima. Hyv‰ Adelina! auta minua, min‰ pist‰n veitsell‰ rintaani jos en saa niit‰ nimi‰.

Adelina. Olkaa huoletta, ruhtinatar. Se ei ole niin mahdoton kuin luulette. Viisaus tahi kavaluus ne meille antaa.

Kirina. Jos Adelina ymm‰rt‰‰ paremmin, ja jos h‰n on uskollisempi ja totisempi kuin min‰, olkoon sitte!

Selima. Adelina yst‰v‰ni, min‰ en h‰nt‰ tunne, min‰ en tied‰ mist‰ h‰n on tullut, miten me nyt saamme h‰nest‰ mit‰‰n j‰lki‰?

Adelina. Te kuulitte, ruhtinatar, ett‰ kaupungissa on yksi, joka h‰nen tuntee. Siksi on tarvis etsi‰, kuulustella, panna kultaa ja hopeaa liikkeelle. Sit‰ tehd‰‰n turhempiinkin asioihin, ammoin t‰llaiseen.

Selima. Ota kaikki kalliit kivet ja timantit, el‰ s‰‰st‰ mit‰‰n. Koko valta-kunnan varat ovat sinulle avoinna.

Kirina. Ja viimeksi, se ei ole ruhtinattaren ansio, se on paljas
Adelinan petos.

Adelina. Ja Kirina on vissiin ensim‰inen, joka sen ilmoittaa?

Kirina. Se on liiaksi … mutta koska sit‰ tahdotte, niin tietk‰‰ ett‰ se yksi, joka ruhtinan tuntee, on minulta tunnettu. ƒitini k‰vi ‰sken t‰‰ll‰, h‰n oli kauhean iloinen, ett‰ ruhtinas oli arvannut, sill‰ se sama ruhtinas asuu ‰itini talossa ja isintim‰ni on se, joka h‰nen tuntee. Sanokaa nyt, enkˆ ole uskollinen!

Selima. Kirina-kulta, anna minulle anteeksi! El‰ j‰t‰ minua nyt suutuksissa!

Adelina. Antakaa h‰nen menn‰. Me olemme nyt p‰‰sseet j‰lille, se on meid‰n asia niit‰ seurata. Min‰ vannon, v‰kisin tahi petoksella min‰ otan sen salaisuuden.

Selima. Adelina, paras yst‰v‰ni, min‰ suostun kaikkeen kun vaan se muukalainen ei saa voittaa. (Menee.)

Adelina (yksin). Nyt rakkaus, auta minua! Anna minun p‰‰st‰ t‰st‰ orjuudesta ja pett‰‰ tuo suurin viholliseni, ja sen avulla voittaa sen, jota rakastan … ah, miten syd‰mmeni nyt on t‰ynn‰ rakkautta ja … petosta.

Kolmas kohtaus.

    Purdovar. Aslak.
    (Ulkona puutarhassa.)

Purdovar. Se on ihan mahdoton, koko kaupungissa ei ole ket‰‰n pait sinua, joka minun tuntee. Ja muuton min‰ olen jo kahdeksan vuotta ollut pakolaisena, meid‰n is‰n-maa on niin kaukana, monta sataa penin-kulmaa t‰‰lt‰, siell‰ pohjoisen kylm‰ss‰, jota t‰‰ll‰ kukaan ei tunne.

Aslak. Ja kuitenki se oli pahoin tehty ruhtinas; se, joka on onneton voipi pel‰t‰ kaikkea; ‰‰nettˆm‰t kivet voisivat sit‰ vastaan todistaa, min‰ sanon sen viel‰ki, se oli hyvin tuhmasti. Saada sellaisen naisen ja lis‰ksi koko valta-kunnan, ja se panna j‰lle sellaiseen leikkiin!

Purdovar. Jos sin‰ olisit n‰hnyt h‰nen tukkansa, h‰nen kyyneleens‰!

Aslak. Naisten kyyneleet? Te etten niit‰ n‰y viel‰ tuntevan, ruhtinas! Elk‰‰ luottako niihin, ne ovat aina valmiit silloin kuin petos ja viekkaus niit‰ k‰skev‰t.

Purdovar. Eikˆ k‰ytˆkseni voi h‰nen syd‰nt‰ viimen hellytt‰‰?

Aslak. Odottakaa sit‰, sen k‰‰rmeen syd‰nt‰!

Purdovar. H‰n ei voi minusta p‰‰st‰, h‰nen on mahdoton arvata, vain oletko sin‰ jo sanonut vaimollesi?

Aslak. Mit‰ siihen tulee, ruhtinas, en puustaviakaan; siit‰ olkaa huoletta, luottakaa minuun.

Nelj‰s kohtaus.

Entiset. Rantala. Sota-mlehi‰.

Rantala. Kas, kas nyt, sakkerment! Kun min‰ tulin paikalle. Mist‰ te tulette, ruhtinas, mit‰ te t‰‰ll‰ teette. (N‰hty‰ Aslakin.) Ja tuo, jonka kanssa te haastoitte, mik‰ mies se on?

Aslak. Min‰ poloinen!

Rantala. Sanokaa, ken tuo mies on?

Purdovar. Sanokaa itse, jos tunnette. Min‰ tapasin h‰net t‰ss‰ ja kyselin monjaita kaupungin tapoja.

Rantala. Ruhtinas, te ette tunne miss‰ vaarassa te olette. Te olette piipussa, ihan piipussa, jos me teid‰t j‰t‰mme, he nytist‰v‰t teid‰t kuin kirjavan kukon; sent‰hden sallikaa astua tuohon huoneesen sota-miehet, vartioikaa h‰nen ovella, ei itikkaa sis‰‰n eik‰ ulos, se on keisarin k‰sky. Te n‰ette nyt, miten h‰n teit‰ rakastaa … mutta aamuun asti, ne nimet, s‰ilytt‰k‰‰ ne kun silm‰-ter‰nne, varokaa seini‰, varokaa kaikkia, yksin untanne … mutta meid‰n kesken, jos hyvin hiljaan sopottaisitte minulle korvaan, min‰ voisin teille sen monin kerroin palkita … sill‰ n‰ettekˆ, meid‰n t‰ytyy el‰‰ virastamme ja totella ei ainoasti keisaria, mutta arvaattehan te.

Purdovar. Kuin vanhus, te t‰yt‰tte niin keisarin k‰skyt?

Rantala. Oikein, oivallisesti, kas niin teid‰n pit‰‰ olla… Nyt astukaa tuonne, ja Rimpi, sin‰ tunnet velvollisuutesi, se maksaa p‰‰si, jos mit‰ tapahtuu.

Rimpi. Minun p‰‰ni on yht‰ lujasti kiini kun jonku toisenki! Hiisk‰‰n ei p‰‰se minun k‰sieni l‰pi.

Rantala. Se on hyv‰, nyt hyv‰sti.

Purdovar (Aslakille). Toiste n‰kem‰ksi.

Aslak. Teid‰n palvelijanne!

Rimpi. Astukaa, suoritkaa, ja hiiteem kaikki puheet! (Purdovar piiritetty sota-v‰elt‰ astuu huoneesen, h‰nen is‰ns‰ Olkinor tulee per‰lt‰, keksii h‰nen ja h‰mm‰styy.)

Viides kohtaus.

Olkinor. Aslak.

Olkinor. Pettiv‰tkˆ minut silm‰ni! mutta se on kauhistus, onnettomuus seuraa minua joka paikkaan. Ensi askeleella t‰h‰n kaupunkiin, n‰en poikani vankina. (Huutaa) Purdovar, Purdovar!

Aslak (juosten h‰nelle eteen ja asettaa miekan h‰nen rintaa kohti). Vait onneton, tahi t‰m‰ on sinun viimeinen hetkesi! Ken sin‰ olet ja mist‰ sin‰ tunnet sen nuorukaisen?

Olkinor. Mit‰ kummaa nyt n‰en! Aslak, sin‰ t‰‰ll‰, ja se on sinun tyˆt‰si, sin‰ h‰nen petit, sin‰ olet tehnyt kapinan ja rohkenet miekalla uhkata omaa kuningastasi.

Aslak. Jumalani, kuin se on mahdollista, Olkinor!

Olkinor. Petturi! min‰ se olen, sinun onneton kuninkaasi, jonka kaikki maa-ilma on pett‰nyt. Mit‰ sin‰ viivyt, ota nyt henkeni tahi sys‰‰ minut samaan vankeuteen kuin poikani.

Aslak. Ah! te se olette, herrani ja kuninkaani! ja sellaisessa tilassa! Unhottakaa sokea kiivauteni, vaan se oli teid‰n poikanne puolesta. Jumalan t‰hden, elk‰‰ h‰nen ja teid‰n oman nimenne antako tulla huuliltanne, te olette muuton kuoleman omat… Mutta sanokaa, el‰‰kˆ se armas kuningatar, ja onko h‰n seurannut teit‰ t‰nne?

Olkinor. Ah! el‰ mainitse h‰nt‰. Murhe ja kurjuus lopettivat h‰nen p‰iv‰ns‰ minun syliss‰ni. Min‰ pakenin samassa t‰nne kuulustamaan poikaani ja onnettomuuteni toi minut n‰kem‰‰n h‰nt‰ sill‰ hetkell‰ kun h‰n vietiin vangiksi ja kuolemaan.

Aslak. Tulkaa pois, kuningas, teid‰n poikanne ei ole niin vaarassa kuin luulette, ja huomenna h‰n voi olla onnellisin ihminen maa-ilmassa. Mutta siihen asti, elk‰‰ antako h‰nen nimens‰ tulla huuliltanne, ei mill‰‰n ehdolla.

Olkinor. Mit‰ salaisuuksia, selit‰ paremmin.

Aslak. Tulkaa pois, t‰ss‰ ei ole paikka … vaan mit‰ kaikkia, nyt vaimoni tulee linnasta. (Vaimollensa) Mit‰ sin‰ t‰nne tulet, onneton, mit‰ sin‰ t‰‰lt‰ etsit?

Kuudes kohtaus.

Entiset. Margiana.

Margiana. Tied‰t sin‰ ukkoseni, kun min‰ k‰vin linnassa, ja sen tein siin‰ ilossa, kun kuulin ett‰ meid‰n majakas oli voittanut … ja se oli niin lysti n‰hd‰ sit‰ ylpe‰‰ morsianta… Kirina se vei minut oikein sen luo.

Aslak. Sin‰ lenn‰t kuin h‰nn‰tˆn harakka r‰ks‰tt‰m‰‰n, mit‰ tunnet ja mit‰ et tunne. Min‰ tahdoin sinut kielt‰‰ sinne menem‰st‰. Mit‰ kaikkia sin‰ siell‰ ehdit r‰ks‰tt‰‰? Vissisti, ett‰ se tuntematon ruhtinas asuu meill‰? sano, kerkesitkˆ sin‰ sen ilmoittaa?

Margiana. Jos min‰ olisin kerinnyt, mit‰ sitte?

Aslak. Sano suoraan, virkoitko sin‰ sen?

Margiana. Taisinhan min‰ sen virkkaa, ja mit‰ min‰ sit‰ olisin peitt‰nyt … ja tied‰t sin‰, he tahtoivat nimenki tiet‰‰, ja min‰ sen heille lupasin.

Aslak. Hurja! nyt me olemme jokainen hukassa. (Olkinor'ille)
Paetkaamme … elk‰‰ viipykˆ.

Olkinor. Mutta sanokaa nyt, mik‰ salaisuus!…

Aslak. Pois t‰st‰ … aika kuluu, me olemme hukassa, vaan se onki jo myˆh‰‰n, he jo minua etsiv‰t, tunnoton eukko, mihin pulaan sin‰ meid‰t saatit!…

Seitsem‰s kohtaus.

Entiset. Pampu.

Pampu. Seiskaa paikalla, no, noh, niin kuin naulatut!

Margiana. Voi minua poloista!

Aslak. Te etsitte Hassan'ia, t‰ss‰ min‰ olen, viek‰‰ minut.

Pampu. Sst! Hiljaan, ilman h‰lin‰tt‰! se on hyv‰ss‰ aikomuksessa, se erin‰inen armo, joka teille tapahtuu.

Aslak. Te viette minun keisarin linnaan, min‰ olen valmis.

Pampu. Nonoh! ei kiirett‰; katsokaa, se armo, joka teit‰ kohtaa, se on ylen suuri, se on ‰‰retˆn. Keisarin tytt‰ren linnaan, onnelliset ihmiset, arvaatteko te, mit‰ se on? Jonne itikkaa ei lasketa ennen kun tarkoin tutkitaan, jos se on mies- tahi nais-puoli. Jos se on mies, se hirtet‰‰n ilman armotta, j‰rki‰‰n … vaan ken tuo vanha ukko on, ken se on?

Aslak. Kˆyh‰ kerj‰l‰is-ukko, jota en tunne, nyt l‰htek‰‰!

Pampu (katsoo irvistellen Olkinor'ia). Nonoh! nonoh! kˆyh‰ kerj‰l‰is-ukko! me olemme t‰n‰ p‰iv‰n‰ hyvin armolliset, me olemme p‰‰tt‰neet tehd‰ onnelliseksi tuon kerj‰l‰is-ukonki … mutta tuo nainen? ken se on? ken se on?

Aslak. Mit‰ te viivytte? Min‰ olen valmis, tulkaa jo! voinko min‰ tuntea kaikki akat, mit‰ on kaupungissa? Tuota en ole koskaan n‰hnyt, min‰ en tunne, en tied‰.

Pampu. Sin‰ et tunne et tied‰? tuhat tulimainen! Sin‰ et sit‰ ole koskaan n‰hnyt? Sakkerment! Sinun oma vaimosi, Kirinan ‰iti, sata kertaa olen h‰net n‰hnyt linnassa, kun h‰n Kirinalle tuo valkeita pesuja, … kaikki kolme linnaan, suoritkaa linnaan! se on sen armollisen ruhtinattaren k‰sky.

Olkinor. Jumalani! mihin nyt jouduin!

Margiana. Min‰ en voi ymm‰rt‰‰!

Aslak. Mihin me nyt joudumme? Tietk‰‰ ett‰ hirmuinen kiusaus on meill‰ edess‰, … vaan muistakaa, teid‰n ja poikanne nimet eiv‰t saa mill‰‰n ehdolla tulla meid‰n huulilta … muuten me murhaamme h‰nen, nyt eukko, sin‰ sait, mit‰ hait.

Margiana. Suojelkoon meit‰ Jumala!

Pampu. Sst, vait! ihan ‰‰nett‰! suoritkaa!

(Menev‰t.)

NELJƒS NƒYT÷S.

Ensim‰inen kohtaus.

Selima. Kirina. Margiana. Olkinor. Aslak.

Selima. Min‰ alennun teit‰ viel‰ rukoilemaan, tuo kulta-l‰j‰ on teid‰n, jos hyv‰ll‰ minulle virkatte ne nimet. Vaan jos kiell‰tte, min‰ k‰sken paikalla nuo miekat sys‰t‰ teid‰n rintoihin. Orjat olkaat valmiina heid‰t tappamaan. (Orjat asettavat miekat heid‰n rintoja kohti.)

Aslak. Eukko, nyt n‰et mihin sinun l‰rp‰tˆs meid‰t saatti… Ruhtinatar, pist‰tt‰k‰‰ minut kuoliaksi. Orjat, totelkaat julman haltianne k‰sky, pist‰k‰‰t! … min‰ tunnen molemmat nimet, se ruhtinas on minun yst‰v‰ni … mutta kaikki teid‰n kulta-l‰j‰t, kaikki teid‰n uhkaukset eiv‰t s‰ikyt‰ minua virkkamaan sit‰, jota en tahdo.

Margiana (rukoillen Selimaa). Ah, ruhtinatar, armoa, armoa!

Olkinor. Min‰ olen vanha ja onnettomuus on katkeraksi tehnyt minulle el‰m‰n t‰ss‰ maa-ilmassa. Min‰ virkan ja pelastan nyt, yst‰v‰, sinun henkesi.

Aslak. Jumalan t‰hden, me olemme kaikki hukassa, jos sen virkatte.
Nimet eiv‰t saa tulla teid‰n huulilta.

Selima. Kuin, sin‰ki tunnet h‰nen, vanhus?

Olkinor. Jos min‰ tunnen? … vaan, yst‰v‰, miksi min‰ en saa ilmoittaa?

Aslak. Te surmaatte h‰net ja meid‰t kaikki.

Selima. H‰n s‰ikytt‰‰ sinua, ukko, el‰ pelk‰‰, orjat, tappakaa tuo ilke‰. (Orjat rupeevat pist‰m‰‰n.)

Margiana. Hyv‰ Jumala! minun mieheni!

Olkinor. P‰‰tt‰k‰‰, ruhtinatar! vannokaa Jumalan nimess‰, ett‰ h‰n ja se tuntematon ei tarvitse pelj‰t‰; min‰ annan henkeni heid‰n puolesta ja ilmoitan sen mit‰ tahdotte; te saatte minulta tiet‰‰ kaikki.

Selima. Min‰ vannon, ettei h‰nelle eik‰ ruhtinalle eik‰ kellenk‰‰n teist‰ tapahdu mit‰‰n vaaraa.

Aslak. Kavala valehtelija! viekas k‰‰rme, sen valan takana piilee petos ja kavaluus. Vannokaa ett‰ te olette ruhtinan puoliso, sill‰ hetkell‰ kun kuulette h‰nen nimens‰. Vannokaa, jos voitte, ettei h‰n, teilt‰ hyl‰ttyn‰, lopeta omaa el‰m‰‰ns‰, ja ettei meille mit‰‰n pahaa tapahdu.

Olkinor. Mit‰ salaisuuksia. Jumalani! ota minulta t‰m‰ tuska!

Selima. Mit‰ pitkist‰ puheista! orjat tappakaat heid‰t kaikki.

Margiana. Oh! ruhtinatar! armoa, armoa! (Orjat rupeevat pist‰m‰‰n.)

Olkinor. Poikani, rakas poikani, min‰ kuolen sinun edest‰si. Sinun ‰itis meni edell‰, min‰ seuraan nyt per‰st‰.

Selima. Sinun poikasi! mit‰ se on! Sin‰ olisit h‰nen is‰ns‰, ruhtinas ja kuningas … sen tuntemattoman is‰?

Olkinor. Min‰ se olen, hirmuinen ruhtinatar! Min‰ olen kuningas ja is‰, onnettomuus on minun painanut t‰ll‰iseksi.

Aslak. Oh! kuningas, mit‰ te olette tehneet!

Margiana. Kuningas, ja tuossa kurjuudessa?

Kirina. Armollinen Jumala!

Selima. Kuningas ja sellaisessa tilassa! H‰nen is‰ns‰, sen onnettoman nuorukaisen is‰; ja h‰n itse raakana tyˆ-miehen‰ el‰tt‰nyt henkens‰. Ah! mik‰ hirmuinen onnettomuus!

Aslak. H‰n on kuningas, kauhistukaa ruhtinatar ryhty‰ h‰neen! Jos teill‰ ei ole syd‰nt‰, joka tuntee toisen onnettomuuden, niin h‰vetk‰‰ teid‰n oman is‰nne t‰hden musertaa h‰nen vanhuuttansa.

Kirina. Te olette liikutettu, ruhtinatar! armahtakaa nyt ja surkutelkaa onnettomuutta!

Toinen kohtaus.

Entiset. Adelina.

Selima: Tulet sin‰, Adelina? Auta minua, hyv‰ Adelina. Min‰ en tied‰ en‰‰ mit‰‰n apua. Tuo on h‰nen is‰ns‰ ja kuningas.

Adelina. Min‰ kuulin jo kaikki, pois heid‰t, ajakaa heid‰t pois, keisari on paikalla t‰‰ll‰.

Selima. Kuin, is‰ni? Min‰ olen hukassa!

Adelina. H‰n jo on tulossa, ajakaa, ajakaa heid‰t pois alimaisiin vankeuksiin, kunnes toisin k‰sket‰‰n. Kaikki v‰ki-valta, ruhtinatar, on t‰ss‰ turhaa, viekkaus on ainoa, mik‰ meit‰ auttaa. Minulla on kaikki valmisna, sin‰ Margiana j‰‰t t‰nne ja Kirina kanssa.

Aslak. Kuulkaa, ruhtinas, meill‰ on uusi kiusaus edess‰. Pysyk‰‰ vahvana, Margiana, Kirina! Pysyk‰‰ uskollisina. Nuo molemmat k‰‰rmeet kiert‰v‰t teid‰n ymp‰ri.

Selima. Te olette kuulleet, suoritkaa, salasimmat vankeudet ovat teid‰n asunto.

Olkinor. Tulkoon teid‰n vihanne minun p‰‰lleni, vaan s‰‰lik‰‰ poikaani!

Aslak. H‰n s‰‰li‰? Tuo syˆj‰t‰r, joka sys‰‰ meid‰t viattomat sinne, miss‰ ei kuu ei p‰iv‰ paista; ja mint‰hden? ett‰ h‰n saisi n‰ytt‰‰ maa-ilmalle miten ihmiset ovat h‰nelle leikki-kaluja. Mutta kavahtakaa, ruhtinatar, taivaassa on kosto.

(Menev‰t.)

Kolmas kohtaus.

Selima. Adelina. Kirina. Margiana.

Selima. Min‰ luotan nyt sinuun, Adelina! sano, miten sin‰ minut pelastat?

Adelina. Ruhtinan vartiat, mitk‰ keisari h‰nelle l‰hetti, ovat jo voitetut. P‰‰sy h‰nen luo on vapaa, me viettelemme h‰nen, h‰n on herkk‰uskoinen; min‰ tarvitsen Margianan ja Kirinan avukseni.

Selima. Sinun miehesi el‰m‰ on minun k‰dess‰ni.

Margiana. Min‰ olen valmis kaikkeen, kun vaan pelastan h‰nen.

Selima. Ja jos tahdot olla minun yst‰v‰ni, Kirina!

Kirina. Luottakaa minuun, ruhtinatar!

Adelina. Sitte tulkaa, meill‰ on kiiru.

Selima. Menk‰‰, menk‰‰, tehk‰‰ mit‰ h‰n k‰skee.

Nelj‰s kohtaus.

Selima.

Selima (yksin). Voipiko h‰n minua auttaa? Saanko min‰ viel‰ t‰m‰n voiton? Kenen nimi on siten kuuluisampi kuin minun ymp‰ri Aasian? Ken tulee sitte minun rinnalleni ‰lyn ja neron voimassa? Mill‰ ilolla huomenna diivanissa voin viskata noiden viisaiden neuvosten silmille nimet, joita oli mahdoton arvata ja lˆyt‰‰! Ah! ja kuitenki pelk‰‰n ja vapisen, jos t‰m‰ voitto h‰nen musertaa, ah! se on ainoa pelko, mik‰ koskee syd‰mmeeni. Mutta voinko min‰ per‰yty‰? se on mahdoton, Adelina sanoo oikein, se on nyt jo myˆh‰‰n, voitettu yhdelt‰, se on voitettu kaikilta.

Viides kohtaus.

Selima. Karangur.

Karangur (ottaen tytt‰rens‰ k‰den). Min‰ tulen pelastamaan sinun kunniasi, Selima.

Selima. Minun kunniani? Sen vaivan voitte s‰‰st‰‰, korkea majesteetti.
Min‰ arvelen huomen-aamuna sen pelastaa itse.

Karangur. Sin‰ petyt, Selima, min‰ n‰en sinun silmist‰si, ettet sit‰ itse voi uskoa. Min‰ olen is‰si, ja sinun tuskasi minua s‰‰litt‰‰. Selima, me olemme kahden kesken, sano nyt suoraan, tied‰tkˆ sin‰ jo ne nimet?

Selima. Huomenna diivanissa te saatte kuulla, jos ne tied‰n.

Karangur. Sin‰ et viel‰ niit‰ tunne, sin‰ et voi tuntea, mutta lapseni, jos ne jo kuitenki tuntisit, sano nyt … min‰ annan sen muukalaisen yˆll‰ paeta … sin‰ ilmoitat huomenna h‰nen nimens‰, niin on kaikki pelastettu.

Selima. Min‰ ne tunnen ja en tunne, sanalla sanottu, te saatte huomenna julkisesti kuulla, jos ne tunnen.

Karangur. El‰ pikastu, tytt‰reni! Min‰ uskon ettet sin‰ viel‰ niit‰ tunne… Mutta Selima! Min‰ ne tunnen, ne ovat kirjoitetut tuossa paperissa, n‰et sin‰, merkillinen sattuma ne toi minulle nyt ik‰‰n; l‰hetys kaukaisesta maasta toi minulle kertomuksen h‰nest‰ ja h‰nen is‰st‰ns‰. Tytt‰reni, vanno nyt, ett‰ huomenna annat h‰nelle k‰tesi ja lopetat h‰nelt‰ onnettomuuden, niin sin‰ saat t‰ll‰ hetkell‰ minulta h‰nen ja is‰ns‰ nimet … yksk‰‰n ihminen ei saa tiet‰‰, mist‰ ne sait, sinun voittosi on t‰ysi ja kaikki menee hyvin.

Selima (liikutettuna), Is‰ni yllytt‰‰ minua hirmuiseen petokseen… Mit‰ min‰ nyt teen? … luotanko Adelinaan ja j‰t‰n kaikki ep‰-vakaisen onnen nojaan … vain otanko nyt, kun tarjotaan, ja teen sen vihatun liiton… Alas nyt ylpe‰ syd‰n … ja eih‰n se ole h‰pe‰ t‰ytt‰‰ is‰n pyyntˆ‰? Vaan jos Adelina saa nimet … miss‰ on silloin voittoni?

Karangur. Sin‰ arvelet, tyt‰r! Se on turha arvella niin kohtuullisessa asiassa.

Selima. Ei, ei sittenk‰‰n! Min‰ luotan Adelinaan. Min‰ n‰en nyt koko viekkauden, he ovat h‰nelt‰ itselt‰‰n saaneet nimet … he pett‰isiv‰t minua kuin lasta.

Karangur. Se on turha niin kauan mietti‰, p‰‰t‰ Selima, min‰ virkan nimet sinulle paikalla.

Selima. Min‰ olen p‰‰tt‰nyt. Aamulla diivanissa te saatte kuulla.

Karangur. Hurja, sin‰ uskallat ottaa sen h‰pe‰n, sen julkisen h‰pe‰n! koko kaupunki sinua pilkkaa, he nauravat sinulle vasten silmi‰, he n‰ytt‰v‰t sinulle hampaitansa ja kaikki ne entiset voitot ovat unhotetut … niin monta p‰‰t‰ on leikattu turhaan! El‰ nyt tai kuole, min‰ en sinusta tahdo tiet‰‰.

(Menee.)

Selima. Adelina, miss‰ sin‰ olet, paras yst‰v‰ni, pelasta minua, koko maa-ilma on minut hylj‰nnyt, is‰ni j‰tti minut suutuksissa, sin‰ ainoa voit minun pelastaa!

Kuudes kohtaus.

Purdovar.

Purdovar (yksin vankeudessa). Kello on lyˆnyt kolme, sanoi h‰n, minun vartiani. H‰n pyysi minun panna maata. Mutta p‰‰ni on niin t‰ynn‰, ett‰ tuskin saan unta. Vaan juttua se kumminkin oli, ett‰ h‰n minua varoitti kummituksista. Huh' min‰ voin arvata, he koettavat nimi‰ minulta viekoitella. Ja vaikka keisari on kielt‰nyt t‰nne ket‰‰n laskemasta … ne kurjalliset orjat! v‰h‰isin lahja, moniahta rupla heid‰t saa unhottamaan sen itse-valtiaan k‰skyt. Sellainen, sin‰ Delhin suuri itse-valtias, on sinun voimasi! sinulla on valta k‰ske‰, se on se ainoa, jolla sin‰ voit kehua… Vaan jos nyt koettaisin v‰h‰n nukahtaa. (Viskautuu sohvalle.)

Seitsem‰s kohtaus.

Purdovar. Margiana.

Margiana (ny‰sten ruhtinasta). Hyv‰ ruhtinas, armollinen herra, her‰tk‰‰, minua vapisuttaa, sallikaa minun…

Purdovar. Ken te olette ja mit‰ tahdotte?

Margiana. Ettekˆs te minua tunne? Teid‰n yst‰v‰nne vaimoa, Margianaa, majatalonne em‰nt‰‰?

Purdovar. Puhukaa, mit‰ teill‰ on sanomista?

Margiana. Minulla on hyvin t‰rke‰ asia, … minua vapisuttaa sit‰ ilmoittaessa, … ruhtinas! teid‰n is‰nne on meill‰.

Purdovar. Mit‰ kaikkia? Suuri Jumala!

Margiana (itkein). Ja h‰n on tullut leskeksi, teid‰n ‰iti on kuollut ja haudattu.

Purdovar. Rakas ‰itini, ah!

Margiana. Ja se is‰ parka on kauheassa tuskassa teist‰, h‰n pelk‰‰ teid‰n hengen olevan vaarassa, h‰n uhkaa menn‰ keisariin ja ilmoittaa ken h‰n on, ja ken te olette, ja mieheni sanoi, ett‰ sellainen ilmoitus teille tuottaa kuoleman. Hyv‰ ruhtinas, pelastakaa h‰nt‰, h‰n pyysi teilt‰ yhden sanan, teid‰n nimenne vaan … se h‰nelle tuottaa levon, h‰n siit‰ ymm‰rt‰‰, ett‰ te olette elossa.

Purdovar. Is‰ni t‰‰ll‰ ja ‰itini kuollut, mit‰ kummaa te sanotte, se ei ole mahdollista!

Margiana. Min‰ en tahdo tulla autuaksi, jos se ei ole totta.

Purdovar. Is‰ parka! ƒiti raukka!

Margiana. Joutukaa nyt, ruhtinas! aika kiireht‰‰, teid‰n is‰ voisi menn‰ keisariin; kirjoittakaa. (Ottaa taulun ja tarjoo sen ruhtinalle.)

Purdovar. Antakaa se t‰nne, min‰ kirjoitan. (Per‰ytyy ‰kki‰ ja katsoo h‰nt‰ silmiin.) Mutta Margiana! Sinulla on tyt‰r, joka palvelee Selimaa? ja niin se on, sinun miehesi sen on sanonut.

Margiana. Ja jos se niin olisi, mit‰ se t‰h‰n koskee, mutta miten te nyt siihen tulette?

Purdovar. Mene nyt kotiisi, Margiana, ja sano paljon terveisi‰ sinne.
Is‰ni olkoon huoletta, ja sanokoon keisarille, mit‰ tahtoo.

Margiana. Ja te etten kirjoita ne pari sanaa?

Purdovar. Ei yst‰v‰ni, min‰ en kirjoita … te saatte huomenna kuulla minun nimeni … mutta yst‰v‰ni vaimo ei olis tarvinnut tulla minua pett‰m‰‰n.

Margiana. Min‰ teit‰ pett‰m‰‰n? (Itsekseen) Adelina tulkoon itse.
(Ruhtinalle) Olkoon teid‰n tahtonne, ruhtinas. Is‰llenne min‰ sanon sen
kun pyysitte. (Menness‰‰n) Adelina on valveilla ja t‰m‰ ei makaa.
(Menee.)

Kahdeksas kohtaus.

Purdovar. Kirina.

Kirina. Min‰ olen ruhtinattaren orja ja tuon teille hyvi‰ sanomia.

Purdovar. Viimenki, se on hyvin iloista kuulla.

Kirina. Teille menestyi, mik‰ ei kellenk‰‰n muille, te liikutitte viimenki sen kovan syd‰mmen. H‰n kielt‰‰ sit‰ viel‰, mutta totuus n‰kyy jo kaikesta. Min‰ annan henkeni pantiksi, ett‰ h‰n teit‰ rakastaa.

Purdovar. Se on hyv‰, min‰ uskon sinun sanasi, mutta sitte?

Kirina. Ah ruhtinas, tietk‰‰, se onneton on nyt kauheassa tuskassa, h‰n katuu koko tyˆt‰ns‰, ja itkee ja voivottelee kuin lapsi, h‰n ei tied‰ miten p‰‰st‰ siit‰ h‰pe‰st‰, mik‰ h‰nt‰ huomenna odottaa. Min‰ annan henkeni, jos se ei ole totta, mit‰ teille sanon!

Purdovar. Sin‰ annat liian usein henkesi, sin‰ voit sit‰ s‰‰st‰‰ ja sanoa ruhtinattarellesi, ett‰ t‰ss‰ asiassa h‰nen on helppo voittaa. Lohduttakoon sit‰ onnetonta se, joka h‰nt‰ rakastaa, niin se korottaa h‰nen kunnian enemm‰n kun se liika ymm‰rrys. Vain sit‰kˆ sin‰ tahdoit ilmoittaa?

Kirina. Ruhtinas, se ei ole sill‰ tehty. Teid‰n pit‰‰ v‰h‰n k‰rsi‰ meid‰n heikkouksia.

Purdovar. Puhelkaa.

Kirina. Ruhtinatar l‰hetti minun teit‰ rukoilemaan: virkkakaa h‰nelle ne nimet ja luottakaa h‰nen rakkauteensa. H‰n ei tahdo en‰‰ muuta kun diivanissa pelastaa kunniansa ja sitte viskautua teid‰n kaulaan, p‰‰tt‰k‰‰ nyt ruhtinas, te ette sill‰ en‰‰ mit‰‰n kadota, vaan voitatte h‰nelt‰ syd‰mmellisen kiitoksen, h‰n ei tule silloin v‰kisen, mutta rakkaudesta teid‰n syliinne.

Purdovar. Mutta hyv‰ tyttˆ, sin‰ unhotit lopun.

Kirina. Mink‰ lopun?

Purdovar. Min‰ annan henkeni, jos se ei ole totta.

Kirina. Herra Jumala! Te luulette minun valhelleen?

Purdovar. Min‰ sen luulen, enk‰ koskaan suostu teid‰n pyyntˆˆn. Sano h‰nelle, ett‰ min‰ sen teen rakkaudesta.

Kirina. Mutta arvaatteko te, mit‰ se teille maksaa?

Purdovar. Maksakoon se minulle p‰‰ni.

Kirina. Se on vissi; sen se teille v‰hint‰in maksaa. Te ette sitte ilmoita mit‰‰n?

Purdovar. En sanaa.

Kirina. Hyv‰sti. (Menness‰‰n) Sen vaivan olisin voinut olla n‰kem‰tt‰.
(Menee.)

Purdovar. Menk‰‰ kurjalliset olennot ja tahdottomat k‰skyn t‰ytt‰j‰t. Minusta te ette voita mit‰‰n. Min‰ tunnen jo teid‰n viekkauden. Totisuus on teiss‰ paljas ulko-puku, jolla te kehutte, teid‰n sis‰ll‰ on paljas kavaluus. Mutta is‰ni t‰‰ll‰ ja ‰itini kuollut, miss‰ piinassa minun pit‰‰ odottaa aamua! Koetan v‰h‰n nukahtaa. (Viskaikse sohvalle ja nukkuu.)

Yhdeks‰s kohtaus.

Purdovar. Adelina peitetyill‰ kasvoilla ja vaksi-kyntteli k‰dess‰.

Adelina. Kaikki ei saa menn‰ hukkaan, ja jos kohta min‰ nime‰ h‰nelt‰ en saa, niin Delhist‰ min‰ h‰nen pois vien, se minun pit‰‰ tehd‰, ja sitte, o autuus! Rakkaus, sulata nyt puhe minun huulillani ja anna minun voittaa t‰ss‰ tulisessa sodassa. (Katseltua makaavata) Kultani makaa, ja syd‰mmeni sykk‰‰ niin kauheasti! Synti se on karkottaa tuon kultaisen unen noista suloisista silmist‰! Mutta p‰iv‰ valkenee, aika ei anna viipy‰. (L‰henee ja koskettaa hell‰sti) Ruhtinas, her‰tk‰‰!

Purdovar. Uusi kummitus! haahmo, pakene pois ja anna minun lev‰t‰.

Adelina. Elk‰‰ suuttuko, ruhtinas! Elk‰‰ pelj‰tkˆ, enh‰n min‰ teid‰n nimi‰ tahdo.

Purdovar, Jos sinulla on se aikomus, niin se on ihan turha.

Adelina. Min‰ nyt tulisin teit‰ pett‰m‰‰n! Ah! ruhtinas, … vaan eikˆs t‰‰ll‰ k‰ynyt Margiana teit‰ viettelem‰ss‰?

Purdovar. T‰‰ll‰ k‰vi sellainen…

Adelina. Ja er‰s Seliman orjia?

Purdovar. K‰vi seki, vaan se sai pitk‰n nen‰n, niinkuin saat sin‰ki.

Adelina. Sen soimauksen min‰ k‰rsin, mutta kuulkaa minua ensin.

Purdovar. Puhukaa, mit‰ te tahdotte?

Adelina. Katselkaa minua! Keksi te minua luulette?

Purdovar. Teid‰n k‰ytˆksest‰ min‰ voisin arvella hyvinki paljon, mutta teid‰n vaatteus on alhaisen orjan, jonka n‰in jo diivanissa. Min‰ surkuttelen teit‰.

Adelina. Min‰ki jo olen surkutellut teit‰. Siit‰ on viisi vuotta kun min‰ n‰in teid‰t halpana orjana. (Ottaa peitteen kasvoiltaan) Katsokaa, ruhtinas, tunnetteko te minua?

Purdovar. Adelina! Suuri Jumala, mit‰ pit‰‰ n‰kem‰ni!

Adelina. Niin, ruhtinas, t‰ll‰isess‰ tilassa te saatte n‰hd‰ sen kuninkaan tytt‰ren!

Purdovar. Maa-ilma piti teid‰t kuolleena, ja miss‰ kurjuudessa min‰ teid‰t lˆyd‰n! Sen jalon kuninkaan tytt‰ren!

Adelina. Ja sen julman Seliman orjana, ruhtinas, sen, joka tappoi is‰ni ja veljeni, sen rakastetun veljeni. Ah ruhtinas, kuin min‰ h‰nt‰ olen itkenyt, sit‰ hyv‰‰ velje‰, jonka se peto taioillaan hurjensi ja sitte surmasi. (Itkee) Sen p‰‰n te n‰‰tte nyt torilla. Mik‰ hirve‰ n‰kˆ! min‰ kauhistun, miss‰ sen rakkaan veljen p‰‰ nyt pit‰‰ olla!

Purdovar. Onneton, se sitte oli tosi, se sanoma, jota pidin vaan satuna?

Adelina. Liian tosi! Is‰ni tahtoi kostaa sen rakkaan poikansa kuoleman, h‰n kaatui tappelussa ja kaikki nuoremmat veljeni. Min‰ jouduin orjaksi t‰nne, onnellinen viel‰ saada viholliseni armosta lahjaksi henkeni. Surkutelkaa minua, ruhtinas, jos teill‰ on syd‰nt‰ joka tuntee toisen onnettomuuden!

Purdovar. Min‰ surkuttelen teit‰ syd‰mmest‰ni, ruhtinatar. Mutta kuitenki, te syyt‰tte siit‰ v‰‰rin ainoasti Selimaa. Oma paha onnenne on teid‰t siihen vet‰nyt. Teid‰n veljenne uskalius, is‰nne typeryys ja sen huonot neuvon-antajat, ne ovat teid‰t onnettomuuteen sys‰nneet. Jos huomenna saan voiton, ensi tyˆni on t‰t‰ auttaa, vaan nyt, ruhtinatar, me olemme samassa kadotuksessa.

Adelina. Te ette voineet minua tuntematta uskoa, vaan kuninkaan tyt‰rt‰ te voitte uskoa, silloin kuin se teit‰ surkuttelee. Ah! josko nyt saisin teid‰t uskomaan!

Purdovar. Adelina, puhukaa, mit‰ teill‰ on sanomista?

Adelina. Tietk‰‰ nyt ruhtinas, … vaan kuitenki, jos luulette minun, kuin alhaisen orjan, teit‰ viettelev‰n, jos ette tee eroitusta minun ja heid‰n v‰lill‰!

Purdovar. Elk‰‰ minua kiusatko, min‰ rukoilen, puhukaa Jumalan t‰hden, onko teill‰ mit‰ sanomista h‰nest‰, josta riippuu koko el‰m‰ni?

Adelina (itsekseen). Sallikoon nyt luoja, ett‰ min‰ h‰nen pet‰n! (Ruhtinalle) Ruhtinas, sama Selima, se h‰vytˆn, julma, viekas peto on antanut k‰skyn teid‰t murhata t‰n‰ aamuna. Sellainen on se rakkaus, jossa on teid‰n el‰m‰nne.

Purdovar. Minut murhata?

Adelina. Teid‰t murhata. Ensi askeleella t‰st‰ huoneesta te saatte rintaanne kaksikymment‰ keih‰st‰, sen se peto on k‰skenyt.

Purdovar. Min‰ ilmoitan sen heti vartioille. (Tahtoo menn‰.)

Adelina. Mihin te tahdotte? Teid‰n pelastus on mahdoton, samat vartiat ovat palkatut teit‰ murhaamaan.

Purdovar. Olkinor, Olkinor! Onneton is‰, niin loppuu Purdovar, sinun poikasi. Delhiin sinun piti tulla itkem‰‰n poikasi haudalla. Hirmuinen kohtaus! (peitt‰‰ silm‰ns‰.)

Adelina (itsekseen). Purdovar, Olkinorin poika! Onnellinen tyttˆ! Nyt koetelkoon pauloistani menn‰! N‰m‰ nimet h‰nen antavat minun k‰siini.

Purdovar. Sellaiset sitte ovat teid‰n k‰skyt, itse-valtias Delhin keisari! Sinun kurjalliset orjasi, jotka panit minulle vartioiksi, niin he t‰ytt‰v‰t n‰m‰ sinun k‰skysi. Hyv‰sti sitte maa-ilma ja kaikki toivoni! Se sitte on sinun rakkautesi, julma, minun veress‰ni sin‰ tahdot silmi‰si huvittaa! Ota se nyt, se on sinun vallassa!

Adelina. Ruhtinas, min‰ yksin‰ni voin teid‰t viel‰ pelastaa. Seuratkaa minua, paetkaa minun kanssani, hevoset ovat varustettu, paetkaamme t‰st‰ murhaajain maasta. Kabulin kuningas on minun enoni, turvatkaamme h‰neen, te voitte yhdistettyn‰ minun kanssani voittaa takaisin is‰ni valta-kunnan. Vaan jos min‰ teille olen halpa, Tatariassa on teille monta ihanaa kuninkaan tyt‰rt‰, valitkaa kaunein ja parain niist‰; min‰ tukeutan syd‰mmeni ‰‰nen … pelastakaa vaan itsenne! (Tulisesti, ottaen h‰nt‰ k‰dest‰) Tulkaa, tulkaa nyt viel‰ on aika, p‰iv‰ jo valkenee ja pelastus-hetki on pian ohitse.

Purdovar. Jalo Adelina! Ainoa yst‰v‰ni! Minun syd‰nt‰ni viileksii, etten voi teit‰ seurata ja teilt‰ ottaa vapauttani. Min‰ en voi pett‰‰ keisaria, jonka talossa olen, ja h‰nen orjansa kanssa paeta; syd‰mmeni ei ole en‰‰ minun, Adelina, min‰ s‰ilyt‰n sen sille, joka sen on valloittanut; kuolema on minulle suloinen ottaa h‰nelt‰, ja min‰ kuolen h‰nelle, kun en voinut el‰‰.

Adelina. Mieletˆn! te j‰‰tte t‰nne, te olette sen p‰‰tt‰neet?

Purdovar. Min‰ j‰‰n ja odotan kuolemaani.

Adelina. Kiitt‰m‰tˆn! Teit‰ ei pitele rakkaus h‰neen, te ette voi olla niin hurja, ett‰ h‰nt‰ rakastaisitte, ei ensink‰‰n; mutta min‰ vaan teille olen halpa. Te menette surmaanne kohti, ennen kun minulta otatte vapauden, te kuolette mieluisemmin kuin otatte minun!… Ruhtinas! paetkaa kuitenki, pelastakaa edes oma henkenne!

Purdovar. Teid‰n puheet ovat turhat. Min‰ en voi tehd‰ muuta kun j‰‰d‰ t‰nne ja odottaa sit‰, mik‰ kohtaa.

Adelina. J‰‰k‰‰ sitte! Orjaksi min‰ki j‰‰n. Yksin min‰ en voi enk‰ tahdokaan paeta. Saadaanpas n‰hd‰, kumpainenko meist‰ rohkeemmin n‰kee surmansa silm‰t! (Irroten h‰nest‰) Olisinko min‰ ainoa joka pysyv‰isyydess‰ en voittanut! (Itsekseen) Purdovar, Olkinorin poika. (Kyykistyen ylenkatseella.)

Tuntematon. Ruhtinas! j‰‰k‰‰ hyv‰sti! (Menee.)

Purdovar. Milloin t‰m‰ kauhea yˆ p‰‰ttyy? T‰llaista kiusaa minun on t‰ytynyt k‰rsi‰! Mik‰ kauheus minulla on edess‰ni! Ansaitsiko minun rakkauteni t‰m‰n menetyksen? Mutta kun sin‰ sit‰ tahdot, olkoon! Aamurusko jo on taivaalla, aurinko pian nousee ja tuopi kaikille muille el‰m‰n, minulle se tuopi surman. Mutta k‰rsi nyt syd‰mmeni!

Kymmenes kohtaus.

Purdovar. Rimpi.

Rimpi. Diivan jo kokoontuu, ruhtinas! Hetki on tullut, joutukaa!

Purdovar (katselee h‰nt‰ raivoisin silmin). Sin‰kˆ se olet yksi niit‰ palkatuita? Miss‰ sinun on keih‰‰si? T‰yt‰ pian se, mit‰ sinulle on k‰sketty!

Rimpi. Mit‰ kummaa te puhelette, mit‰ k‰skyj‰, herra? Minulla ei ole muuta kun teid‰t saattaa divaaniin, jossa kaikki teit‰ jo odottelee.

Purdovar. Tule sitte, sin‰ saat n‰hd‰, pelk‰‰nkˆ min‰ kuolemaani.
El‰v‰n‰ min‰ en sit‰ huonetta en‰‰ n‰e.

Rimpi (katselee h‰nt‰ kummeksien). Sit‰ tulimaistako te t‰ss‰ kuolemasta haastatte! Kirotut naiset, ne eiv‰t ole sen antaneet silm‰‰ns‰ ummistaa ja nyt h‰n on tullut hulluksi.

Purdovar. Tuossa on nyt miekkani! Se j‰‰kˆˆn t‰nne, min‰ en tahdo sotia vastaan. Se julma saakoon nyt n‰hd‰, ett‰ min‰ aseetonna olen tarjonnut rintani h‰nen palkatuille murha-miehillens‰. (Menee, ja ulkona kuuluu soitto.)

VIIDES NƒYT÷S.

(Toisen n‰ytˆksen paikka ja kaikki muut samallaiset koristukset.)

Ensim‰inen kohtaus.

Karangur. Rantala. Tohtorit. Vartiat ja sitte Purdovar.

Purdovar (ulkona katsellen ymp‰rilleen). Ja min‰ tulin el‰v‰n‰ t‰nne,
joka askeleella luulin ne kaksikymment‰ keih‰st‰ saavani rintaani.
Adelina siis valehteli. H‰n oli yht‰l‰inen kuin ne toisetki. Tahi
Selima on saanut nimet ja min‰ olen hukassa?

Karangur. Poikani! sinun muotois on niin synke‰ ja ep‰ilys on sinun kasvoillasi. El‰ pelk‰‰, minulla on hyv‰t sanomat, k‰rsi nyt v‰h‰n, ne saat kohta kuulla, Ja muista, ettei onni tule koskaan yksin‰‰n, sill‰ on keralla monet hyv‰t antimet. V‰vy, Selima on sinun, kolmesti h‰n on t‰n‰ yˆn‰ rukoillut minun h‰nt‰ pelastamaan t‰st‰ kiusauksesta; siit‰ voit arvata, onko sinulla syyt‰ vavista.

Rantala. Luottakaa siihen, ruhtinas! Luottakaa minun sanaani, se on julkinen totuus. Kahdesti h‰n noudatti minunki t‰n‰ yˆn‰ luoksensa, ja minulla oli tuskin aikaa saada keng‰t jalkaani, aamusetta ja suuruksetta niin-kuin olin, minun piti yˆkylm‰ll‰ juosta, ett‰ partani viel‰ nytki j‰risee; minun piti hankkia lis‰ksi aikaa, minun piti puhutella majesteetti‰, ja mit‰ sen juutasta minun piti tehd‰ ja lent‰‰ kieli pitk‰ll‰ ymp‰ri kaupungin; vaan min‰ nauroin partani v‰list‰, ja sen min‰ tein h‰nen tuskaillessa.

Karangur. Katsokaa, miten h‰n viipyy, h‰n odottaa viimeiseen rippuun, mutta nyt se ei auta … k‰sky jo on annettu h‰nen tulla ja saada se viimeinen h‰pe‰, jota turhaan h‰nelt‰ koin s‰‰st‰‰. Iloitse nyt, poikani, se on nyt sinun vuorosi.

Purdovar. Kiitoksia teid‰n hyvyydest‰! Vaan iloita min‰ en voi h‰nen tuskalle, johon kokonaan olen syyp‰‰. Min‰ j‰tt‰isin h‰nen jos voisin. Ainoa toivoni on, ett‰ viimenki saisin h‰nen itse‰ni rakastamaan, sitte tahdon elin-aikani olla h‰nen orjansa, kaikki ajatukseni ja mieleni olkoot yksin‰‰n h‰ness‰.

Karangur. Tyˆhˆn sitte, aika on k‰siss‰. T‰m‰ huone muuttukoon temppeliksi, alttari olkoon valmisna ja papit varustaikoot tyˆhˆns‰. H‰nen pit‰‰ jo tullessaan n‰hd‰ kaikki, mik‰ h‰nt‰ odottaa. (Braman alttari ja papit tulevat n‰kym‰‰n huoneen per‰ll‰.)

Rantala. Hiljaa, hiljaa! Sst! h‰n tulee! kuulkaa, mik‰ murheellinen soitto, se on paremmin hautaus- kuin h‰‰-soitto. (Se musta orja tulee edell‰ ja muut kuin toisessa n‰ytˆksess‰, Selima orjinensa huoli-vaatteissa.)

Toinen kohtaus.

Entiset. Selima. Adelina. Kirina ja muita.

Selima. T‰m‰ surullinen n‰kˆ ja huoli, mik‰ minua seuraa, on teid‰n silmille vissiin hyvin iloista. Alttari odottelee, ja min‰ n‰en pilkan teid‰n jokaisen silmiss‰. Min‰ olen koetellut kaikki taiat ja konstit, joilta teilt‰ ottaa t‰m‰n voiton, joka minut musertaa… Ja kuitenki, minun t‰ytyy nyt antautua onneni nojaan.

Purdovar. Selima! jos te n‰kisitte, kuin teid‰n murhe tukeuttaa syd‰mmeni ilon, se vissiin poistaisi teid‰n vihanne. Oliko se minulta rikos, haluta sellaista omistusta? Se olisi rikos se hylj‰t‰.

Karangur. Ruhtinas, h‰n ei ansaitse sit‰ alentumista. Kaikki taistelut ovat nyt turhat. Kun ei suostunut hyv‰ll‰, suostukoon pahalla. Nyt k‰yt‰kˆˆn toimeen, nyt iloinen soitto sen ilmoittakoon kaikelle kansalle.

Selima. Odottakaa! Ei niin pikaisesti! (Nousee seisalleen.) Minun voittoni ei voinut olla suurempi. Varten min‰ nukutin sinun pidetyn syd‰mmesi niill‰ suloisilla toivoilla, sys‰t‰kseni sinut sitte pohjattomaan syvyyteen. (Verkalleen ja juhlallisesti) Purdovar, Olkinorin poika! Pakene t‰st‰, ne molemmat nimet minun henkeni voima k‰sitti. Etsi toinen puoliso, ja kadotus tulkoon sinulle ja jokaiselle, ken Selimaa rohkenee tavoittaa!

Purdovar. Oh! minua poloista!

Karangur. Suuri Jumala, kuin se oli mahdollista?

Rantala (tohtoreille). Menk‰‰ kotiinne, viisaat tohtorit! ajattakaa pois pitk‰t partanne!

Tohtori. Meid‰n ymm‰rrys seisoo.

Purdovar. Kaikki on hukassa! Kaikki toivoni ovat kuolleet. Ken minua poloista auttaa! Min‰ rakastin liian palavasti ja sent‰hden kadotin kaikki. Miks' en eilen jo varten sanonut v‰‰rin? Nyt olisin rauhassa, kuoleman ikuisessa levossa, ja sieluni olisi nyt vapaa. Miksi te, suuri keisari, minulle huojensitte sen verisen lakinne? Mielell‰ni nyt antaisin p‰‰ni. H‰nen voittonsa olisi t‰ydellisempi ja h‰nen syd‰mmens‰ olisi tyydytetty! (Murina kansassa.)

Karangur. T‰t‰ murhetta min‰ en voi kantaa; se odottamaton kohtaus minut musertaa.

Selima. Voi, miten sen murhe minua liikuttaa, Kirina! nyt en voi syd‰nt‰ni en‰‰ hillit‰.

Kirina. Niin antautukaa viimenki, lopettakaa kaikki ja kuulkaa, miten kansa murisee.

Adelina. T‰m‰ hetki antaa minulle el‰m‰n tahi kuoleman.

Purdovar. Ja miksi viel‰ lakia, lopettaa kurjallista el‰m‰‰ni! (L‰hestyy Seliman istuinta) Leppym‰tˆn! T‰ss‰ n‰et nyt jaloissasi Purdovarin, jonka jo tunnet, ja jota tuntematonna vihasit. Miksi sen el‰m‰‰ viel‰ pitkitit? Min‰ tyydyt‰n sinut ja auringon valo elkˆˆn minulle en‰‰ paistako. T‰ss‰ jaloissasi nyt lopetan (vet‰‰ puukon poveltansa ja uhkaa sen pist‰‰ rintaansa, Adelina rupee hypp‰‰m‰‰n sit‰ est‰m‰‰n, ja Selima syˆksee istuimeltansa alas.)

Selima (temmasten h‰nen k‰tens‰). Purdovar! (Molemmat katsovat ‰‰nett‰ toisensa silmiin.)

Karangur. Mit‰ kaikkia, minun keisarillisen istuimeni edess‰?

Purdovar. Sin‰, Selima, sin‰ est‰isit minun kuolemani? Sekˆ sinun on s‰‰lisi? Minun antaa el‰‰ toivotta ja rakkaudetta? Minun tuskani sin‰ vaan pitkitt‰isit. Ei, ei, siihen sinun voimasi ei ulotu. Surmata minun voit, vaan et pakottaa el‰m‰‰n kurjallista el‰m‰‰. Jos mit‰ voit s‰‰li‰, niin osota se is‰lleni, joka on t‰‰ll‰ Delhiss‰. H‰nen vanhuutensa ainoa turva katoo t‰ll‰ hetkell‰.

Selima. El‰k‰‰, Purdovar! El‰k‰‰ minulle! Min‰ olen voitettu. Minun syd‰mmeni jo on teid‰n… Kirina! hae t‰nne ne peitetyt, tunnethan sin‰, tuo heit‰ kuulemaan vapautta ja lohdutusta, joudu kulta Kirina!

Kirina. Kuin ilolla min‰ sen teen!

Adelina. Nyt on aika kuolla, minulla ei ole en‰‰ mit‰‰n toivoa.

Purdovar. Untako t‰m‰ on, Jumalani!

Selima. Min‰ en voi kehua voitostani, ruhtinas! Tietk‰‰ ja tietkˆˆn sen maa-ilma! Ei minua viisauteni, vaan sallima, teid‰n oma pikaisuus, toi minulle teid‰n nimenne. Te virkoitte ne Adelinalle, ja h‰nelt‰ min‰ ne sain. Min‰ se voitettu olenki, ja voittaja olette te. Mutta min‰ en vaan totellut lakia, ruhtinas, kun teille antaudun, min‰ tottelen siin‰ oman syd‰mmeni ‰‰nt‰. Se jo oli teid‰n ensi-vilauksessa, kun … min‰ rakastin teit‰.

Adelina. Voi hirmuinen piina!

Purdovar (v‰hitellen tointuen, puristaa h‰nt‰ tulisesti rintaansa). Te,
Selima, minua? Suloinen autuus, el‰ minua kuoleta!

Karangur. Siunatkoon sinua Jumala, tytt‰reni. T‰ss‰ ilossa min‰ annan sinulle kaikki anteeksi. T‰m‰ hetki parantaa kaikki syd‰mmeni haavat.

Rantala. Nyt on aika ruveta h‰ihin; tehk‰‰ tilaa, herrat viisaat tohtorit.

Tohtorit. H‰ihin, h‰ihin, h‰ihin, vannokaa!

Adelina. El‰k‰‰ nyt, hirmuinen, el‰k‰‰ onnellisena h‰nen kanssa, jota min‰ ikuisesti vihaan. (Selimalle) Ja tietk‰‰, ruhtinatar, min‰ en ole teit‰ koskaan rakastanut, ja paljas viha ja kateus minun kiihdytti siihen, mink‰ tein. Min‰ tahdoin h‰net teilt‰ ryˆst‰‰ ja paeta h‰nen kanssa parempaan maahan. Viel‰ t‰n‰ yˆn‰ min‰ koetin h‰nt‰ kaikella kavaluudella vietell‰, mutta turhaan. Tuskassaan h‰n virkkoi minulle ne molemmat nimet ja paljaasta kavaluudesta min‰ ne virkoin teille. Min‰ luulin h‰nen, sinulta hylj‰ttyn‰, juoksevan omaan syliini. Turha toivo! h‰n rakasti sinua enemm‰n, ja valitsi ennen kuoleman kun minun. Yksi ainoa minulla on viel‰ teht‰v‰; min‰ olen kuninkaan tyt‰r, kuin sin‰ki. Sin‰ surmasit is‰ni ja veljeni, ja sinun orjanasi min‰ en voi en‰‰ el‰‰… Min‰ lopetan p‰iv‰ni t‰ss‰ sinun edess‰si. (Tempasee Purdovarilta pudonneen puukon ja tahtoo sen sys‰t‰ rintaansa.) Tuo sama rauta on lˆyt‰nyt syd‰mmen, jonka se halkasee.

Purdovar. Seisattukaa, Adelina! (Tarttuu h‰nen k‰teens‰.)

Adelina. Kiitt‰m‰tˆn, j‰t‰ minut … n‰hd‰ sinut h‰nen syliss‰‰n, ei milloinkaan, min‰ kuolen.

Purdovar. Te ette saa kuolla, Adelina, teid‰n onnellinen petos toi h‰net minun syliini. Suuri keisari, jos minun rukoukseni auttaa, niin lahjoittakaa h‰nelle vapaus. Meid‰n ensi-tyˆ olkoon yhden ihmisen onni.

Selima. Ja min‰ yhdistyn samaan rukoukseen.

Rantala. Jumalan t‰hden, majesteetti! antakaa h‰nelle passi k‰teen ja valta-kunta lis‰ksi. Minua vapisuttaa niin kauan kuin raivoinen nainen on saman katon alla.

Karangur. T‰ll‰isen‰ ilo-p‰iv‰n‰ meid‰n armomme on ‰‰retˆn. Min‰ lahjotan h‰nelle vapauden ja sen lis‰ksi is‰ns‰ valta-kunnan, jonka h‰n, jos halajaa, voipi jakaa rakastetun puolison kanssa. Mutta sanokaa silloin h‰nelle, ett‰ h‰n olkoon viisaampi ja elkˆˆn suututtako sit‰, joka on voimallisempi h‰nt‰.

Adelina. Korkea majesteetti, ruhtinatar, min‰ olen rangaistu. Niin suuri hyvyys minut musertaa, ja aika vaan voipi parantaa syd‰mmeni haavat. Min‰ en voi kuin vaiketa, minulla ei ole vastuuta kuin kyyneleeni. (Menee.)

Kolmas kohtaus.

Entiset pait Adelinaa ja sitte Olkinor, Aslak ja Margiana.

Purdovar. Is‰ni, rakas is‰ni, miss‰ sin‰ olet, ett‰ tulisit n‰kem‰‰n minun onneni.

Selima. Purdovar! Teid‰n is‰ on minun huoneissani, nyt paraillaan h‰n kuulee onnensa. Elk‰‰ kysykˆ enemm‰n, elk‰‰ pakottako minua tunnustuksiin, joista minun t‰ytyy punastua.

Karangur. Olkinor sinun luonasi, Selima! Miss‰ h‰n viipyy? Minulla on h‰nelle t‰rkeit‰ ilmoituksia. Poikani, t‰m‰n valta-kunnan hallituksen min‰ nyt j‰t‰n sinulle. Mutta se ei ole viel‰ kaikki. Se hirmu-valtias, joka valloitti is‰si maan, on kukistettu. Se ahdistettu kansa on j‰lle voittanut vapautensa ja on ymp‰ri Aasian sinua kuulustellut ja kutsunut sinua is‰si istuimelle, mink‰ uskolliset yst‰v‰si ovat sinulle s‰ilytt‰neet. T‰ss‰ paperissa on sinun onnettomuutesi loppu.

Purdovar. Suuri Jumala! Minun syd‰mmeni kiitt‰‰ sinua ylh‰ist‰ ja huuleni vaikenevat.

(Sali avautuu ja alttari tulee n‰kyviin. Olkinor, Aslak, Margiana ja Kirina tulevat esiin. Purdovar, n‰hty‰ is‰ns‰, juoksee sen vastaan. Aslak lankee Purdovarin jalkoihin, sill'aikaa kun Margiana ja Kirina lankeevat Seliman eteen, joka heid‰t hyvyydell‰ nostaa ylˆs. Karangur, Rantala ja Tohtorit ovat liikutetut. Ihana valo valaisee viimeksi kaikki ja silloin esi-rippu lankee.)

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK SELIMA: SADULLINEN KOMEDIA VIIDESSÄ NÄYTÖKSESSÄ ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg™ License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg™ electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg™ electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg™ electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg™ electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg™ electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg™ electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg™ electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg™ electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg™ mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg™ works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg™ name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg™ License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg™ work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg™ License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg™ work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg™ trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg™ License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg™ License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg™.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg™ License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg™ work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg™ website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg™ License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg™ works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg™ electronic works provided that:

• You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg™ works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg™ trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

• You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

• You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

• You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg™ work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg™ work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg™

Project Gutenberg™ is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg™’s goals and ensuring that the Project Gutenberg™ collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg™ and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 809 North 1500 West, Salt Lake City, UT 84116, (801) 596-1887. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg™ electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg™ concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg™ eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg™ eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg™, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.